10 A. W. MALM, 



som för underkäken af djuret, hvilken nu förvaras på museum, har jag att tacka Hr 

 Prosten Jean Bruzelius i Tomarp». 



6). Delphinus tursio, upptages såsom tillhörande Sveriges fauna enär arten vid 

 den tiden flera gånger fångats vid Fyen, dit han naturligtvis ej kunnat komma utan 

 att passera Kattegat. Att han ertappats vid någon svensk kust, var emellertid vid den 

 tiden ej bekant. 



7). Delphinus orca. »Nordkap —Sundet; någon gång i Östersjön». Beskrifves efter 

 ett kranium i museum uti Lund. Ett annat, der förvaradt omnämnes äfven; men för 

 båda har man ej någon uppgift på fyndort, hvadan man väl kan säga att D. orca ej 

 ännu med fullt skäl uppförts såsom tillhörande Sveriges fauna. 



8). Delphinus globiceps. Upptages för första gången i Skandinaviens fauna, lik- 

 väl ej i Sveriges, på grund af en »underrättelse, som Stifts-Amtrnanden hr Ghristie 

 meddelat i Bergens Stiftstidende N:o 27 »(för den 4 April innevarande år)». Enligt 

 denna underrättelse infann sig kring den 8:de Augusti 1846, i Tjangsfjorden af Ridö 

 socken i Helgeland, en oräknelig skara, kanske kring tusende, af dessa hvaldjur. »De 

 jagade för sig in i fjorden en mängd sill och andra fiskarter, och de rusade från hafvet 

 i stor fart, men stannade småningom en half mil inne i fjorden. Sedan de der någon 

 tid uppehållit sig, gingo de åter till sjös och försvunno. — Herr Stifts- Amtmand Chri- 

 stie upplyser, i anledning hiiraf, att Bergens museum eger ett skelett af en ung grind- 

 hval af 3 aln. 6 tums längd, som den 27 Juli 1844 blifvit fångad med vad i Tellewaa- 

 gen 5 mil från Bergen» .... »In i Kattegat har man icke märkt att han före- 

 kommit». 



9). Delphinus leucas. Anföres nu endast såsom sedd vid det sydligare Norges 

 kuster, eller efter Ström, Söndmörs Beskr. sid. 298. 



10). Delphinus phoeama. Finmarken — Sundet — Östersjön. 



11). Monodon monoceros. Bindalsfjord-fyndet omnämnes återigen här; men ock 

 ensamt detta. 



12). Hyperoodon borealis. Det artnamn, borealis, hvilket Nilsson år 1820 an- 

 vände för benämning af Pontoppidans Balcena rostrata, återfinna vi äfven här, men 

 hufvudsakligast, såsom det vill synas för den Nilssonska näbbhvalen, såsom jag med skäl 

 skulle vilja kalla den, eller det enligt min tanka högst intressanta fyndet vid Lands- 

 krona i April år 1823, och hvilket är uppställdt i zool. museum i Lund. Pontoppidan 

 ställes visserligen i spetsen utaf synonymien. Icke förthy har jag i detta arbete an- 

 sett mig böra bibehålla det af Nilsson gifna artnamnet, åt nämda fynd, såväl derföre 

 att etiketten på exemplaret i Lund är skrifven mediNiLSSONS egen hand, som ock fast- 

 mer derföre att jag uppfört detta exemplar under ett annat genus. 



Enligt Pontoppidan strandade hans B. rostrata år 1750 i Erkevige vid Fredriks- 

 hall; men hvilken art detta exemplar tillhör, derom är jag ej fullt säker. Eschrichts 

 iakttagelse att fyra exemplar af hvad vi nu kalla Hyperoodon Butzkopf, den 14:de Nov. 

 år 1838 strandade i Lilla Belt, emellan Strib och Middelfart, meddelar Nilsson emeller- 

 tid 1. c, s. 626, hvaraf man finner att detta djur med säkerhet åtminstone den gången 

 strukit förbi den svenska kusten, och att således äfven den arten är, likasom så mån- 

 gen annan, berättigad att anföras i vårt lands fauna, änskönt jag ej uti våra museer 



