12 A. W. MALM, 



Längre ned, s. 645, omtalas det af Svedenborg anförda Vånga-fyndet, som för- 

 varas i Upsala och »hvilka (neml. ben) jag der sett». Då N. strax derefter säger: »De 

 synas mig tillhöra en annan art än den Skånska» (således Balcena prisca N.), är han 

 ock den förste, som i dessa ben sett lemningar af en hvalart, hvilken han hvarken 

 kände eller åtminstone uti ifrågavarande upplaga af faunan anfört. 



Sid. 587 anmärker Nilsson att han »icke känner något bevis på att någon Sper- 

 maceti-Hval (Physeter) i senare tider visat sig i Skandinaviens haf», hvilket väl utgör 

 anledning till att de två i första upplagan uppförda arterna alls icke omnämnas, hvar- 

 förutom äfven Balaina glacialis Kl. helt och hållet uteslutits, förmodligen derföre, att 

 G. Cuvier, men, såsom det sednare visat sig, förhastadt utströk den ur den systema- 

 tiska listan, under antagande att den var identisk med B. mysticetus. 



Icke förty hade åtskilliga nya arter inregistrerats i faunan; men bland dessa 

 äfven ett par delfinarter, hvilka, just derföre att lokalen ej med full säkerhet var känd 

 ej heller bestämningarna af dem kritiska, numera, såsom man längre ned skall finna ej 

 kunna upptagas i vår fauna. 



Tretton år efter utgifvandet af andra upplagan, eller år 1860, meddelar Nilsson 

 i Ofversigt af K. Vet.-Akademiens Förhandlingar, s. 105 »några rättelser och tillägg 

 till "Skandinavisk fauna"». Genom Eschrichts försorg egde redan vid den tiden Univ. 

 museum i Köpenhamn ett helt skelett af Balama mysticetus från Grönland. Tiden var 

 nu inne för att möjligtvis kunna bestämma det som var uppfördt under »B. prisca»; 

 och detta försummades ej heller af den för utredandet af äfven den cetologiska delen 

 af vår vertebratfauna outtröttlige Nilssox. Ystads-fyndet, ej blott det i faunan af bil- 

 dade skulderbladet utan äfven de dithörande refben, hvilket allt förvaras sedan Retzii 

 tid i museum uti Lund, jemföras nu med och bestämmas rigtigt! såsom tillhörande ett 

 exemplar af Balcena mysticetus. Detta är väl värdt att återföra i minnet, då jag tror 

 mig kunna säga, att Eschricht och Reinhärdt i det utmärkta arbetet »om Nordhvalen» 

 ej kunnat anföra något exempel på att denna någonsin anträffats utom i de högarktiska 

 hafven, eller i granskapet af sjelfva isen. 



I samma »rättelser och tillägg» göres ock det första försöket att bestämma Hel- 

 jarp-fyndet, som uppgifves bestå af den i faunan, s. 644, fig. 7 afbildade atlas, jemte en 

 del af kranium, fragmenter af högra armen och ett par refben, alla på museum i Lund. 

 Dessa ben bestämmas visserligen till Balcenoptera musculus; men af Nilssons yttrande 

 till slut, eller »närmast står Balcenoptera boops», framgår det ock att han ej var fullt 

 tillfreds med den gjorda bestämningen. Försedd med ett bättre material, skulle han 

 helt visst träffat det rätta. En vifftig vink var emellertid lemnad. Det skulle således 

 bli en utaf den lärde mannens elever förbehållet att kritiskt afgöra denna fråga, eller 

 W. Lilljeborg, som nu samtidigt med en annan, eller C. J. Sundevall, vände sin upp- 

 märksamhet åt våra Cete, för hvilkas utredning den länge sedan grånade läraren ända 

 dittills stått ensam under en tid af öfver 30 år! Men innan jag öfvergår särskilt till 

 en sammanfattad redogörelse för Lilljeborgs förtjenstfulla arbete på detta område, vill 

 jag hafva nämt, att Nilsson äfven med säkerhet först visat, att Orca gladiator (D. orca 

 N. p. p.) till och med ingår i Östersjön. Det var nemligen vid naturforskarmötet i 

 Köpenhamn, år 1851, som han var i tillfälle att redogöra för fyndet vid Ronneby i 



