HVALDJUR I SVERIGES MUSEER, ÅR 1869. 25 



mode, at den endnu heelt bruskede Haandrod först lidt efter lidt afdeles i sine enkelte 

 Knogler.» 



Hos Fhysalus, Cuvierius och Balcenoptera förekomma endast 6, likasom hos det 

 öfvervägande flertalet af Delphinoidea. Hos de förra är någongång pisiforme till en del 

 förbenadt. Förbenadt har detta element af Flower blifvit iakttaget hos Catodon macro- 

 cephalus och delvis nedåt och bakåt äfven hos Inia Geoffroyii; hvarjemte jag här an- 

 ser mig böra anmärka, att bland 3:ne individer af Phoccena communis, hvilka nu före- 

 ligga, elementet till pisiforme hos det ena är förenadt med första falangen af digitus 

 minimus, utan minsta spår till sutur. Detta exemplar är det under N:o 32 v i detta 

 arbete anförda 332 m.m. långa fostret. 



Hos Beluga catodon har jag på 6 i detta hänseende undersökta skeletter ej fun- 

 nit att magnum varit förbenadt; men i den stora lucka, som jag städse tyckt mig 

 finna emellan Lånare och första falangen af digitus medius, förekommer antagligen 

 elementet till äfven detta ben, enär jag på ett skelett från Grönland, i Universi- 

 tetets museum i Köpenhamn, funnit äfven magnum till en del förbenadt samt, lika- 

 ledes å samma skelett och äfvenledes å båda framlemmarna, unciforme afskildt ifrån 

 cuneiforme, hvilket kan synas å taflan V, fig. 49 a. Men åtminstone detta sednare 

 förhållandet torde tilläfventyrs böra anses som ett undantag ifrån den allmänna regien. 

 Att emellertid cuneiforme och unciforme äfven hos andra Cete än t. ex. Eubaloena 

 förekomma kvart och ett för sig, derom synas Ziphioidea, åtminstone Ziphius och Mi- 

 cropteron afgifva ett vittnesbörd, eftersom båda de skeletter utaf de två arter, hvilka 

 i detta arbete äro anförda och af hvilka carpus-trakten är afbildad å taflan V, fig. 51 

 och 52, visa att ifrågavarande två ben, cuneiforme och unciforme, förekomma särdeles 

 väl utbildade, hvart och ett för sig såsom fullkomligt fritt. 



Att trapezium någon gång äfven uppträder såsom frigjördt ifrån scaphoideum, 

 synes förhållandet vara, om ock tilläfventyrs ej efter regien, hos Megaptera (se tafl. IV, 

 fig. 28); och att lunare å andra sidan någongång sammansmälter eller kanske rättare 

 ej ifrån början frigör sig från såväl cuneiforme som unciforme, derpå tycks Balcenoptera 

 rostrata någongång afgifva ett exempel (se fig. 32 a, tafl. IV). 



Att äfven magnum stundom uppträder i förening med, således ej frigjördt ifrån, 

 trapezoides, såsom förhållandet visar sig vara hos Balcena mysticetus, har redan i det 

 föregående blifvit omnämdt. 



Lunare synes alltid hafva två brachialytor, af hvilka jag kallar den främre super- 

 ficies radialis och den bakre superficies ulnaris; men detta ben tycks ej sträcka sig så 

 långt bakåt hos Edenticete som hos Denticete. 



Då scaphoideum och trapezium förekomma såsom skilda ben, såsom hos Mega- 

 ptera americana, fig. 28, tafl. IV, understödja dessa ben index hvar för sig med 

 en yta. Äro de deremot representerade af endast ett ben, hvilket synes vara reg- 

 ien hos alla öfriga former utaf Cete, understödjer detta ben, scaphoides-trapezium, 

 hos Eubalcena och Balcena pollex, hos öfriga här anförda Edenticete index; men 

 hos alla delfinartade former pollex efter regien med en längre, och index med 

 en kortare yta. Hos Inia, Pontoporia och Platanista är detta scaphoideo-trapezium 



K. Vet. Akad. Handl. B. 9. N:o 2. 



