HVALDJUR I SVERIGES MUSEER, ÄR 1869. 35 



af följande: 12 svansvertebror, 16 verteber-epifyser, bröstbenet, 23 större och mindre delar utaf refben samt 

 båda skulderbladen. Benen utvisa, att individet varit ganska ungt, då det slutade sina dagar för säkert många 

 årtusenden tillbaka på en plats, som numera ligger på en betydlig höjd öfver hafvet långt inne i vårt land. 



En närmare jemförelse mellan dessa ben och motsvarande i det dyrbara skelettet af H. biscayensis i Kö- 

 penhamn vore säkert af vigt, då dessa båda arter, hvilka jag såg efter endast två veckors mellantid, tyckas mig 

 komma särdeles nära hvarandra. 



b). Stockholm, zool. Riksmuseum, en svanskota, funnen i samma ängd som N:o 2 a och år 1823 af 

 major L. Gyllenhal skänkt till Kongl. Vetenskaps-Akademien. Lilljeborg, som haft denna kota för jemförelse 

 ined de i Upsala, har visat, att den hört till samma skelett. 



8). HUNTERIUS GLACIALIS. 



= Balcena glacialis Klein, fide Eschr. & Reinh; Balerna biscayensis Gray »Proc. Zool. Soc. 1864, s. 

 200'); — Cat. ed. 2, s. 89. Hunterius Gray Cat. ed. 2, s. 98. 



Lund. Universitetets zool. Museum. Uti detta museum förvaras ett refben utaf högra serien och hvilket 

 troligen är ett utaf de, som förekomma något bakom midten i denna. Någon uppgift om lokalen, hvarifrån 

 det erhållits, finnes dock ej. På intet utaf de museer, hvilka jag i år besökt, har jag funnit något, hvilket 

 detta refben skulle kunna motsvara utom refben å skelettet af den Biscayahval-unge, som är uppställd i Univ. 

 Museum i Köpenhamn; och hvilken föreföll mig hafva vida mer krökta refben än B. mysticetus. Det är 

 emellertid endast en förmodan jag här uttalar, att ifrågavarande refben hör till denna art; men det har då ock 

 tillhört ett temligen utbildadt individ. En kopia af den teckning, hvilken jag under besöket i Lund utförde, 

 finnes å taflan 1, fig. 3. Följande mått antecknades äfven. 



Längd utvändigt efter rundniug, från tuberculum 2,100 m.m. 



Bredd, nedtill 115 » 



Tjocklek d:o 72 » 



Bredd på midten 92 » 



Tjocklek d:o 64 » 



Nedåt likasom uppåt äro kanterna rundade. 



Sedan ofvanstående länge varit redigeradt, afsände jag en kopia af figuren öfver detta refben till Prof. 

 Reinhardt i Köpenhamn med anhållan om att han ville jemföra den med biscayahval-skelettet derstädes. Hans 

 benägna svar lyder: »Ribbebenet kan maaske nok vare af B. biscayensis og er vel isaafald et af de bagre, det 

 8:de eller 9:de». 



Skulle ofvannämnda refben tilläfventyrs vara det, som Nilsson i första upplagan af Skand. fauna, 1820, 

 sid. 413, säger vara ej långt förut funnet i jorden i Skåne, ej långt ifrån Hyby; och hvilket till honom insändes 

 af ställets Pastor, hr theol. licent. Erichson? Jag är böjd för att antaga detta, derföre att jag fått reda på fynd- 

 ort för alla öfriga lösa relben af edenticete i Univ. zool. Museum i Lund. 



4). Megaptera longimana. 



= Bålarna boops Nilss. En., s. 639; Kyphobalcena Eschr.; Balcena longimana Rud. Abh. d. K. A. d. 

 W. zu Berlin, 1829, s. 133. Megaptera boops Lilljeborg, Öfversigt, s. 88; Megaptera Malm K. Vet. o. Vitt. 

 Samh. i Göteborg handlingar, 10:de haft. s. 94; Megaptera longimana Gray, Synopsis, s. 2. 



a). Stockholm, zool. Riksmuseum. Här förekommer en epistropheus och en ryggkota, troligen den 

 7:de, måhända tillhörande detta species. Jag har nemligen ej varit i tillfälle att anställa en omedelbar jem- 

 förelse med motsvarande kotor uti fullständiga skeletter af Megaptera. Ej eller har jag antecknat att apofysen 

 och parapofysen å epistropheus till den grad närma sina spetsar, att en om ej sluten, så åtminstone ganska 

 fullständig ring uppkommer, hvadan jag ock vid första påseendet trodde mig hafva framför mig delar utaf 

 Physalus Duquidii, Benedenia eller möjligtvis något helt annat. Epifyserna äro visserligen borta k nämnda rygg- 

 kota; men allt i öfrigt antyder, att de tillhört ett utbildadt individ. Photografierna, efter hvilka figurerna 6 a 

 och 6 b å tafl. 1 blifvit utförda, jemförde jag likväl med motsvarande kotor i skelettet af Megaptera longimana 

 i zool. Museum uti Lund. Jag fann då, förutom det nämnda förhållandet, en så stor likhet att jag åtminstone 

 tills vidare helst vill föra dessa kotor till denna art. Att de ej tillhöra något af de öfriga genera, hvilka i detta 

 arbete äro upptagne, det tilltror jag mig tryggt kunna försäkra. Bland annat har Grays anförande i sin Sy- 

 nopsis, sid. 2, att »Lateral processes of the axis tarclily ossified», ej obetydligt bidragit till, att dessa kotor 

 blifvit uppförda under ifrågavarande nummer. Då skelettet i Köpenhamns Univ. Museum är af ett temligen 

 utbildadt individ, hade jag väl der kuunat vinna någon upplysning. Jag försummade likväl att i detta fall göra 



