HVALDJUR I SVEMGES MUSEER, AK 186 9. 4 ( J 



räknadt bakifrån, af nämnda ränna. Att näskaviteten endast är utbredd öfver den bakre, ansvällda delen af tri- 

 angelfältet, syntes tydligt, derigenom att dithörande mjuka delar funnos in situ före kraniets rengöring. Mellan- 

 käkbenen nå föga bakom näsöppningarna och skjuta längst baktill in uti eu vik, bildad af öfverkäkbenet. De 

 beröra visserligen etkmoideum, men komma ej i beröring med näsbenen, hvilka hafva en betydligt större längd- 

 sträckning än bredd — hvardera för sig — framtill. Öfver pannbenets supraorbitalparti bildar öfverkäkbenet 

 en längsklufven kam, hvars inre del är mest utbildad och vertikalt ställd. Rännan emellan kammens båda delar 

 är på ett egendomligt sätt skrynklig, eller försedd med snedt löpande, irreguliera småveek. Alla cristse äro sär- 

 deles utbildade, tinninggropen likaså, hvilket sednare antyder starkt utbildade muskler här, som ock äro be- 

 höfliga hos ett djur, hvars ansigtregion till den grad blifvit utdragen på längden som det ifrågavarandes. 

 Den jemförelsevis väldiga processus zygomaticns ossis temporum, den baktill jemförelsevis höga underkäken, som 

 framåt midt för sista tanden å ömse sidor är djupt fårad i likhet med nosen, äro ock utmärkande drag i 

 kraniets byguad hos denna djurform. I gommen, längst baktill, ett godt stycke bakom tandraden, börja 2:ne 

 grunda längsgående rännor, hvilka midt för 9:de tanden, bakifrån räknadt, uppnå ett stort djup och der sam- 

 mansmälta till en enda, som vid 18:de tanden blir särdeles grund och fortlöper till nosspetsen, men är ej obe- 

 tydligt bredare emellan 2:dra och 10:de tanden, räknadt framifrån. Emellan de bakre tänderna äro de ursprung- 

 ligen 2:ne rännorna skilda genom en skarp köl, som uppkommer derigenom att öfverkäkbenen böja sina kanter 

 nedåt der, hvarest de beröra hvarandra; men från och med 9 m.m. bakom sista tanden och till kölens slut vid 

 den 9:de, bakifrån räknadt, synes vomer framträda och till sist ensamt utgöra nämnda, särdeles fina köl. För 

 öfrigt kan tilläggas att detta kranium ej företer någon märkbar snedhet, med undantag deraf att hjernskålens 

 högra halfva är en hårsmån bredare och bakåt något mer utdragen än den venstra. 



57 1 1 58 



Tandformeln: H. ^ — ; V. — ^: Alla finnas! 

 56 o5 



Tänderna något utåtrigtade men något inåt böjda; vid pass 4 gånger så höga som länga vid basen, 

 men der dubbelt bredare än långa. Nedom denna finnes eu ringlik ansvällning, rättare att betrakta såsom sjelfva 

 basen, hvilken är starkast utbildad längre bakåt. Afståndet emellan ett par tänder är oftast dubbelt så stort som 

 tandens längd vid basen. Både i öfver och underkäken äro de utvändigt till upp mot midten nästan jemn- 

 breda, hvarefter tandens yttre kontur fortgår rak till spetsen. De bakre äro deremot likasom snedt afhuggna. 

 Att emaljen har en slät och glänsande yta behöfver väl knappt tilläggas. Roten är hos detta exemplar lyckt, ned- 

 till snedt inåtböjd. Fjerde tanden i öfverkäken, bakifrån räknadt samt å venstra sidan, liknar i grunden den, 

 af motsvarande tand, af Flower, 1. c. meddelade figur. 



Venstra armen : Humerus midtät utvändigt 3 gånger så lång som tjock nedtill, men der dubbelt så 

 bred som tjock. Nedre kanten af ulna 3 gånger så bred som tjock. Största bredden tvärs öfver underarmen, 

 nedtill 54 m.m. (Efter detta mått kan man lätt finna de öfriga med ledning af hithörande figur, som är ut- 

 förd efter en fotografi af omkring halt' storlek). Corpus har 5 ben *)• Pekfingret är längst och starkast bakät- 

 böjdt; långfingret ej obetydligt och ringfingret föga; men lillfingret är vid pass lika mycket framåt böjdt som 

 pekfingret bakåt. 



Fingrarna, till antalet 5, hafva följande antal falanger: 



Tummen 2. 



Pekfingret 7 (Den yttersta helt igenom brosk). 



Längfingret 6 ( d:c d:o d:o ). 



Ringfingret 5 ( d:o med spår till förbening). 



Lillfingret 4 ( d:o helt igenom brosk). 



Hit höra figurerna 10 a, 10 b och 10 c å taflan II, samt fig. 34 å tan. IV. 



Hvad nu slutligen angår Pontoporians plats i systemet, så, änskönt ryggrliken såsom vi nu lärt känna 

 är vida mer utbildad än den blott upphöjdt köllika hos Inta, förete dessa bada äfVeu hvad beträffar fraralem- 

 marna och speeielt Carpus-trakten så stor likhet med hvarandra, att den med skäl bör hänföras till en och 

 samma familj, eller Iniidce. 



13). STENO FRONTATUS. 



= Delphinus frontatus Cuv. Oss. foss., p. 278, pl. XXI, fig. 7, 8; Steno frontatus Gray Er. et Terr., 

 p. 43; — Cat. 1850, p. 128; — Cat. 1866, p. 233: — Synopsis, p. 5. (Att Gray citerar Cuv. oss. foss. 

 tab. XXII, fig. 8, är origtigt). 



a). Stockholm, zool. Riksmuseum. Ofre delen af kranium. Utan påskrift. 



Kranium: Längd från condyli ossis occipitis till nosspetsen 548 m.m. 



Från inskärningen till nosspetsen 298 » 



Bredd emellan inskärningarna 105 » 



') Det 6:te eller pisiforme var fullkomligt broskaitadt. Det lyckades ej eller att oskadadt framställa detsamma å preparatet. 



7 

 Vet. Akad. Handl. B. 9. N:o 2. ' 



