HVALDJUR I SVERIGES MUSEER, ÄR 1869. 53 



I tvots af det olika antalet i öfver och underkäken, är tandformlen till alla delar rigtig, emedan både 

 de aldra främsta och de sista tänderna forefinnas, både upptill och nedtill. 



Utaf det föregående synes det, att nosens längd i det aldra närmaste utgör | af kraniets totallängd, 

 likasom att afståndet emellan inskärningarna förhåller sig till nosens längd som 1 : 2§. 



Mellankäkbeuet, med undantag af främsta sjettedeleu af nosens längd, är tvärsöfver konvext, och isyn- 

 nerhet bakom midten af nosen så starkt, att det nästan får utseende af att vara uppblåst. Den yttre 

 kanten bildar derföre i förening med öfverkäkbenet en särdeles i ögonen fallande vinkel och stupar temligen 

 brant i trakten af eller snarare något framom spetsen af triangelfältet. Från början af tredje sjettedelen, räk- 

 nadt framifrån, äro inkanterna något nedböjda, hvilkeu nedböjning tilltager bakåt och är ganska betydlig bakom 

 midten af nosens längd. Baktill äro de till en betydlig längdsträckning vidt åtskilda, och raidt för sista tanden 

 till ett afstånd, som är lika stort som ena. mellankäkbenets bredd å midten af nosen. Emellan 14:de och 20:de 

 tanden, räknadt bakifrån, beröra de hvarandra på en half m.m. när; men aflägsna sig från midten af nosen allt 

 mer och mer hän emot spetsen. Emellan 3:dje och ll:te tanden, räknadt bakifrån, finnes å öfverkäkbenet, 

 utanför mellankäkbenet, en längsgående exkavation. Vid midten af nosens längd förhåller sig hvartdera mellan- 

 käkbenets bredd till bredden af det utanför liggande öfverkäkbenet som 1 : 1^. Den till utseendet allt in emot 

 nosspetsen eller till 40:de tanden raka tandraden, har likväl då den skådas framifrån en tydlig böjning inåt å 

 midten af nosens längd. Nosens bredd midtpå är lika med en längdsträckning af 8 tänder och ett mellanrum 

 i midttrakten. 20:de tanden, räknadt bakifrån, är belägen midt för nosens midt; och triangelfältet når fram till 

 4:de, ja nära till 5:te tanden; men spetsen af detsamma måste bestämmas efter dess upphörande på mellan- 

 käkbenets inåt sluttande sida. Gomen, som är något litet inknipen vid början af vingbenen, håller i bredd 

 derstädes ett lika afstånd som 7 tänder i midttrakten, eller = gomens bredd midt för 20:de tanden, räknadt 

 bakifrån. På sidan är spår till den vid sista tanden obetydliga sidofåran att upptäcka ännu vid 14:de tanden, 

 räknadt bakifrån. Plogbenet framträder baktill midt för 9:de tanden. Med sin spets når det till midt för 23 

 — 24:de tanden. Det ligger i en nästan jemnbred men ej särdeles djup fåra, som från spetsen af plogbenet till- 

 tager i bredd, men till sist upphör vid den slutligen undertill konvexa nosspetsen. 



Nacktrakteu likasom uppblåst; men ofvanför forameu magnum finnes en exkavation, midtåt på längs med 

 eu låg men tydlig crista. 



Underkäkbenen, som å främre hälften äro både låga och spensliga, ha den undra konturen starkt uppåt- 

 böjd, och starkast midt för den 8:de tanden, räknadt bakifrån. Böjningen der är = lj gång nämnda tands höjd, 

 eller = underkäkens halfva höjd midt för samma tand. Hvad Gray kallar »gonyx» finnes lika litet hos detta 

 kranium som å det under S. attenuatus beskrifna. Eoramen interius vel posticum företer den egenhet, att det 

 lancettformigt skjuter framåt och nålspetsigt upphör i yttre ytan af benet, midt för den sista tanden. Nu 1 har 

 jag ej det under namnet Å attenuatus, eller N:o 14, beskrifna kraniet till hands; men hade någonting liknande 

 förekommit hos det, så antager jag att det ej undgått min uppmärksamhet. Tänderna äro temligen tillspetsade 

 och ej obetydligt inåtkrökta. Ofverkäkeus sista tand är ytterst liten; den främsta ytterst smal men lång och 

 synes, likasöra den andra, sitta i mellankäkbenet. Underkäkens främsta tand sitter i öfre framkanten af käken. 

 Den är spenslig och snedt framåt rigtad. Emellan denna och den andra finnes en lucka, lika lång som höjden 

 af 2:dra tanden. Kranium är afbildadt å taflan VI, fig. 53 a, 53 b. 



15). Delphinus LONGIROSTRIS. 



? = Delphinus longirostris Gray: »Spicil. zool. 1», 1829; — Temm, En. Japon., p. 13, pl. XXIV; — 

 Gray Cat. 186G, p. 241 ; — Synopsis, p. 5. 



Naturhistoriska Museum i Göteborg eger den afhuggna framparten utaf öfverkäken af en gomfårad del- 

 fin, hvilken i hög grad afviker från alla öfriga, hvilka jag varit i tillfälle att studera. Den har hemförts af 

 sjökapten C. E. Bernsten, som skänkt den till Museum den 3:dje Eebruari 1864. Uppgift på fyndorten åt- 

 följde likväl ej. 



Midtåt håller detta fragment 170 m.m. i längd; men snedt åt båda sidor afhugget och på den högra 

 något längre fram än på den venstra sidan, mäter det på den förra blott 152 m.m. Bredden midt för det 

 afhuggna stället på den högra sidan utgör 52 och bredden af mellankäkbenen på samma ställe 24 m.m. 



Denna nosspets har i grunden fullkomligt samma form och samma dimensioner som ett motsvarande 

 stycke på det kranium af D. delphis från Spanska sjön, som i denna afhandling är upptaget under N:o 16 b, 

 vid fråga om nämnda art. Men mellankäkbenen äro hos ifrågavarande jemförelsevis något bredare, det af brosk 

 utfyllda rummet emellan samma ben smalare, tänderna tätare intill hvarandra belägna, längre och vida mer rig- 

 tade utåt sidorna, hvarförutan gomfåran sträcker sig betydligt längre framåt. 



På hvardera sida finnas 33 — det motsvarande stycket hos D. delphis har 27 — temligen fina och 

 inåt krökta tänder, hvilka, från och med den 10:de, framifrån räknadt, utvändigt äro försedda med en ljust 

 kastanjbrun fläck, som ligger något närmare spetsen än basen af tanden. Längden utaf en af de mellersta 



