HVALDJUR I SVERIGES MUSEER, ÅR 1869. 57 



Då afståndet från hakspetsen till nämnda sinus endast är 7 ni.m. större, än samma afstånd på under- 

 käken af det exemplar af D. delpliis som här är anfördt vid denna art under N:o 16 1, hvilket är ifrån 

 Spanska sjön, hvadan dessa båda käkar i det närmaste äro lika stora, vill jag här i följande korta beskrifning 

 jemföra dem med hvarandra och särskilt framhålla afvikelserna. 



Underkäken: Från hakspetsen till nämnda sinus 285 m.m. Hos D. Belphis, N:o 16, 1 278 m.m. 



» » » tandradens slut... 245 » » » » » 228 » 



Symphysis längd 47 » » » » » 51 » 



Tandformeln: H. j~; V. j=- 



På en längdsträckning af 26A m.m., eller nära en engelsk tum, vid 90 m.m.s afstånd från hakspetsen, 

 finnas 5 tänder. 



Underkäkens exkavering nedtill når till 3:dje tanden framom slutet af symphysis. 



Relativt likasom absolut är således symphysis kortare, tandraden längre tillbakagående, tänderna fullt ut 

 dubbelt gröfre, hvartill slutligen kan läggas, att hakan är bredare än på D. delpkis. För öfrigt hafva de här 

 jemförda underkäkarna i högsta grad likhet med hvarandra. Hit hör figur 13 å taflan III. 



18). Delphinus Frithii. • 



= Delphinus Frithii Blyth, Rep. Asiatic Soc. Calcutta, 12; — Gray Catalogue of Seals and Whales 

 in the British Museum, second edition, London 1866, p. 248. 



Gray har uti ett af sina sista arbeten efter Blyth uppställt denna såsom det vill synas ifrån alla hittills 

 kända samslägtingar väl begränsade art, utaf hvilken några fragmenter finnas förvarade uti ett par utaf våra 

 Museer, men tyvärr utan uppgift hvarifrån de härstamma. Frith ertappade den under en resa från England 

 till Indien och kranium af typexemplaret förvaras uti the Asiatic Society Museum i Calcutta. 



a). Riksmuseum eger en underkäke, bestämd till Delphinus delphis, hvilken funnits i samlingen åtmin- 

 stone före år 1839. Den håller 390 m.m. i längd och har en symphysis af 46 m.m.s utsträckning Dess kon- 

 tur undertill är konkav ända fram till midt för andra tanden framom slutet af symphysis. Tandformeln är: 



H — • V — 

 53' 53 



b). Uti Veterinär-Institutets i Stockholm Museum finnes utaf ett individ hela nosen allt ifrån trakten 

 straxt framom näsborrarna samt dessutom underkäken utaf ett annat individ; men båda likaledes utan ringaste på- 

 skrift. Den förra är i särdeles utmärkt skiek och företer ofvantill den karakter, som synes vara af synnerligen 

 utmärkande beskaffenhet, eller att mellankäkbenen i vertikal genomskärning, till exempel midt för 10:de tanden, 

 bakifrån räknadt, tillsammans formera en fullständig halfcirkel, hvars ändstycken sänka sig lodrätt ned mot öfver- 

 käkbenet och hvars diameter ej är fullt så stor som bredden af det utanför liggande öfverkäkbenet. Gomtrakten 

 har temligen djupa sidofåror. Underkäkens längd utgör 395 och längden af symphysis 62 m.m. Tandformeln 



49 + 3 TT 49 + 3 



ar 



H. ^^: V. 



47 + 2' '■ 47 + 2 



c). Den nyssnämnda underkäken i sist anförda samling visar följande tandformel: H. ,- „ ; V. p^- 



Formen och byggnaden i öfrigt hos alla tre här omnämnda underkäkar äro till alla delar desamma och 

 skiljas vid jemförelse lätt ifrån öfriga här anförda samslägtingar, äfven ifrån den nära stående D. delphis. 



19). Delphinus Moorei. 



= Delphinus Moorei Gray Catalogue of Seals and Whales in the British Museum, second edition, Lon- 

 don 1866, pag. 396; med figur öfver djurets yttre form och färgfördelning. - — Synopsis, p. 5. 



a). Utaf denna art, hvilken såsom ofvan synes helt nyss blifvit beskrifven, finnes uti Riksmuseum ett 

 kranium, 46 sammanhängande kotor, de bakre med sina proc. spin. infer. — slutet af lyggradspelaren finnes ej 

 — samt huden, till samma individ, uppstoppad. Alltsammans i särdeles godt skick. Färgfördelningen är visser- 

 ligen något olika med Grays beskrifning, men detta har ej af mig ansetts tillfyllestgörande för uppställandet af 

 vårt exemplar såsom typ för ett särskilt species. Exemplaret har blifvit hemfördt af sjökapten Mollin, år 1840. 

 Det hade ertappats »nära S:t Helena» i södra Atlantiska oceanen. Vid Författarens besök i Stockholm i Sep- 

 tember år 1869, var det uppstäldt under namnet »Delphinus novee Zelandia». Öfver exemplaret har jag anteck 

 nat följande: 



K. Vet. Akad. Handl. B. 9. N:o 2. O 



