HVALDJUR I SVERIGES MUSEER, ÅR 1869. 85 



12 12 



Tandformeln kan med temligen stor säkerhet angifvas till: H. -r~; V. — 



Xo xo 



h). Anm.: En uti zool. Riksmuseum i Stockholm förvarad torkad svans, med särdeles spetsigt utdragna 

 flikar, emellan hvilkas spetsar afståndet utgör 840 m.m., hörer måhända till denna art eller antagligen åt- 

 minstone till detta genus. Uppgift på fyndort är ej antecknad. 



38). Globiocephalus propinquus, Malm n. sp. 



Göteborgs, Naturhistoriska Museum. Den förste Juli år 1848 emottog jag såsom gåfva åt nämnda 

 Museum af Hr Kommendör-kapten K. L. Natt och Dag ett föga öfver en fot långt foster utaf ett delfinartadt 

 djur, hvilket foster blifvit uttaget ur modren, som kort förut af samme Hr Natt och Dag ertappades i Atlantiska 

 Oceanen, helt nära men norr om equatoru. Detta foster har således en lång följd af år varit uti sprit beva- 

 radt i samlingen, men utan att jag närmare studerat detsamma förr än nu, då jag ansåg mig i detta arbete 

 äfven böra redogöra för ifrågavarande fynd. För ett sådant studium har exemplaret blifvit skeletteradt, men 

 endast på den ena sidan; der likväl så omständligt, att alla vigtigare iakttagelser kunnat göras. Den frånskilda, 

 ena framlemmen är deremot fullständigt skeletterad; och på taflan V, fig. 48 finnes en afbildning af densamma 

 i naturlig storlek. Postret visar således fortfarande exemplarets yttre form, enär hela ryggfliken och ena svans- 

 fliken lemnats orörda. 



Efter slutade studier af det sålunda särdeles instruktiva preparatet, som naturligtvis fortfarande förvaras 

 uti sprit, visade det sig, såväl livad angår detta fosters yttre form som skelett, att det är en Globiocephalus. I 

 förra hänseendet tala härför bland annat hufvudets form, ryggflikens form och framförallt läge framom midten af 

 kroppen samt de temligen långa och lågt ned åt bröstet belägna framlemmarna. Dessa nå neraligen ett godt 

 stycke bort under ryggfliken. Kranium har alla karakterer, hvilka tillhöra en Globiocephalus ; och så litet det än 

 är, företer det snart sagdt till alla delar en påfallande likhet med ett kranium af ett temligen utbildadt individ 

 utaf Gl. svineval från Kattegat, hvilket nu ligger framför mig. Lägger jag slutligen härtill det stora antal fa- 

 langer uti pek- och långfingret, eller resp. 12 och 9, samt kotornas autal i ryggradspelaren, hvilket uppgår till 

 55, är det alldeles öfverflödigt att här omständligare behöfva ingå i jemförelser med nära stående former, 

 såsom Sphwrocephalus, Pseudorca, Grampus och Orca. 



Hr. Natt och Dag afiemnade vid samma tillfälle tvenne sugfiskar — Echeneis — och ett större foster 

 utaf ett annat delfinartadt djur; men detta sednare öfverläts för några år sedan till Professor Eschricht i 

 Köpenhamn. ' 



För att emellertid få närmare upplysningar om dessa fynd, vände jag mig för kort tid sedan medelst en 

 skrifvelse till Hr Kommendör-kapten Natt och Dag i Carlskrona; och de meddelanden, hvilka derpå följde och 

 nu föreligga i ett bref af den 24:de December detta år, eller 1869, äro af det intresse, att jag här anser mig 

 böra meddela desamma, hvadan jag ej ens utesluter det, som har afseende på det större fostret *), hvilket nu 

 förvaras uti Universitetets Museum i Köpenhamn, ej eller hvad Hr Natt och Dag anfört om andra Cete. Hr. 

 Natt och Dags benägna skrifvelse i ämnet lyder som följer: 



»Med anledning af skrifvelsen af den 20:de dennes, får jag härmed, så godt sig göra låter, meddela de 

 äskade upplysningarna. Jag vill dock förutskicka den anmärkning, att som jag vid tillfället ej förde någon en- 

 skild dagbok, och den fartyget tillhöriga, som fördes ombord, der qvarlemnades vid min afgång derifrån, kan 

 jag ej med nautisk noggrannhet uppgifva stället, der fångsten skedde, det vill säga inom en eller ett par grader. 

 Men som jag mycket väl påminner mig både stället och tilldragelsen, blifva de uppgifter, som i detta afseende 

 komma att lemnas, troligen för afsedda ändamålet tillräckligt noggranna. 



Såväl de delfinartade djuren, från hvilka fostren togos, som sugfiskarna, fångades samtidigt på omkring 

 2 ä 3 grader nordlig latitud och 19 å 20 grader longitud, vester om Greenwich, således i norra atlantiska 

 oceanen, något norr om eqvatorn, och betydligt närmare afrikanska än amerikanska kusten. Såsom Ni mycket 

 rigtigt förmodar, var modren till det större fostret, som tycktes vara nära fullgånget, mycket mindre än modren 

 till det mindre, hvilket var i ett vida mindre utveckladt stadium. Modren till det större var nemligen af den 

 art, som på sjömanspråket kallas springare och som vanligast förekommer nästan öfverallt isynnerhet i norra 

 atlantiska oceanen. Modren till det mindre fostret var deremot af en art, som mer sällan fångas och af sjömän 

 vanligen kallas papar, förmodligen för det runda, svarta hufvudets likhet med det rundklipta och slätkammade 

 eller ock kalottklädda hufvudet hos den katolska presten i allmänhet». 



»Under mina resor öfver norra atlantiska oceanen har jag dock ofta sett sådana djurformer: men om 

 detta varit fallet på andra haf, kan jag ej nu minnas. Vanligen gå de några stycken i sällskap, men aldrig i 

 så stora flockar som man stundom träffar springaren. Gå de ostörda, så sticka de, vanligen på reguliera mellan- 

 tider, hvar och en sitt runda, svarta, hufvud öfver vattnet för att blåsa ut och hemta frisk luft». 



') Prof. Reinhardt nämnde förliden höst, att Eschricht bestämt detta till Delphinus albirostrls; men det måtte väl tillhöra någon 

 annan art. 



