86 A. W. MALM, 



»Pärgen på hufvudet och öfra delen af det fångade exemplaret var svart eller nära så; men huruvida 

 det var af samma färg eller ljusare under buken, detta kan jag nu ej påminna mig. 



»Pormen var ungefär sådan som teckningen i Edert bref utvisar *), eller hufvudet och främre delen af 

 kroppen nästan rund; och sedan afsmalnande mot stjerten. Dock tror jag, att tjockleken var något större i för- 

 hållande till längden, eller denna sednare omkring fem (5) gånger diametern. Hvad jag om innandömet bäst 

 erinrar mig var, förutom fostret, lungan. Den syntes nemligen vara sammansatt af en massa små, med fina, 

 ljusa hinnor omslutna blåsor, emellan hvilka voro strödda likasom små, ljusröda körtlar. Pormen af lungan, vill 

 jag erinra mig, var mer rund på den ena sidan än på den andra; och var det hela ganska stort och så lätt, att 

 då det kastades öfver bord, syntes det nästan hvila på vattnet som om detta varit en fast kropp. 



»Så vidt jag nu kan erinra mig, var djuret, såsom Ni förmodar, omkring 14 fot långt. Största diame- 

 tern var 2^ — 3 fot. Det afspäckades ombord. Späcket lemnade vid ofullständig utsmältning omkring 20 kannor 

 olja, eller något derutöfver. Då blåsigt väder inträffade straxt efter fångsten, voro vi angelägna att skilja oss 

 från kadavret så fort som möjligt, hvarföre både afspäckningen och undersökningen bl ef ofullständigare än de i 

 annat fall skulle blifvit». 



»Sugfiskarne medföljde det större djuret, fastsittande på detsamma. Troligtvis hade det haft flera sådana 

 på sig, hvilka affallit under den strid, som föregick djurets dödande, eller ock vid intagningen ombord, hvilkeu, 

 i anseende till djurets betydliga tyngd, var ett ganska svårt arbete och måste ske med stor försigtighet». 



»Den mindre eller springaren -- modren till det större fostret — var svartgrå eller mörkgrå på ryggen, 

 öfyergående till ljust grågult under buken. Nosen hade samma färg som ryggen, åtminstone öfra delen af den- 

 samma. Längden var omkring 6 ä 7 fot och formen ungefär sådan som teckningen i edert bref utvisar, en- 

 dast med den skilnad, att afsmalningen mot nosen var mer jemn eller utan den afsats vid nosen, som teck- 

 ningen utvisar. Pramlemmarna, vill jag minnas, voro mycket små, såväl på det mindre som på det större djuret». 



»En egenhet med alla hithörande djurformer, synnerligast hvad angår springarna, är att de vanligtvis gå 

 mot vinden. Då man någongång får se dem i flock gå ät annat håll, anses detta som ett förebud, till att vin- 

 den skall komma derifrån, således från det håll, ditåt de gå. Af hvalfångare har jag hört berättas, att hvalen. 

 så fort den är dödad, alltid vrides så, att hufvudet kommer att ligga emot vind och sjö, samt att han alltid 

 drifver åt det håll, hvaråt hufvudet är vändt, således äfven mot vind och sjö; likasom att den lättast låter bog- 

 sera eller släpa sig åt samma håll, och att, då den behöfver bogseras undan vind och sjö, man först alltid 

 måste vända den, emedan den ej låter sig, åtminstone med båtkraft, bogseras med stjerten före». 



Sedan jag sålunda meddelat Hr Natt och Dags äfven hithörande, värdefulla upplysningar, återstår det nu 

 att tillse, huruvida det ifrågavarande Globiocephalus-fostret med säkerhet kan hänföras till någon förut beskrifveu 

 art af detta genus. Men detta torde ej hafva sig så lätt, då beskrifningarna af de exotiska formerna af detta 

 slägte såsom bekant äro särdeles ofullständiga och oftast inskränka sig till några meddelanden, antingen ute- 

 slutande om ett ifrågavarande individs yttre form eller färg, eller ock ensamt några ofullständiga uppgifter om 

 kranium, och hvad angår detta, nästan uteslutande en och aunan uppgift om dess storlek och tandformel. Pol- 

 ett par arter är ock kotornas antal antecknadt; men då samtliga hithörande uppgifter synas utvisa, att arterna 

 uti de olika hafven hafva särdeles stor likhet med hvarandra, är det af vigt att samla upplysningar för åtskil- 

 nad emellan de troligen, då de blifva närmare kända, olika species, som förekomma inom olika zoner eller delar 

 af sådana. 



Detta lilla foster, som till könet är en hanne, har i sanning ej obetydlig likhet med figuren 1, tab. 27, 

 af den Japanesiske Delphinus globiceps Temm., Pn. Jap. = Glob. Sieboldii Gray, likväl ej större, än man tro- 

 ligen kan ha att vänta hos en och hvar art inom detta genus, som hvad angår species är högst ofullständigt ut- 

 redt. Beträffande kotornas antal i eolumna vertebralis, kommer det ifrågavarande särdeles nära den benga- 

 liska Globiocephalus indicus Blyth, enär denna blott har en kota mera; men äfven derutinnan tyckas de arter, 

 för hvilka detta förhållande är kändt, komma hvarandra mycket nära. 



Då Gray i Cat. 1866, p. 322, efter att hafva anfört Blyths beskrifning af Gl. indicus, tillägger »Per- 

 haps a Neomeris», vet jag isanning ej af hvad skäl; ty Blyth talar både om ryggflik och om dennas storlek. 

 Kotornas antal annoncerar ej eller någon Neomeris, hvilken har 63 — 64, ett antal hvilket för så vidt jag 

 vet ej ännu blifvit funnet hos någon Globiocephalus, utan der högst 58 — 60. Att vårt exemplar hör till denna, 

 eller Gl. indicus, derpå har man kanske anledning att tvifla, blott vid betraktande af de olika fyndorterna för 

 den Blythska arten och ifrågavarande. Beskrifningen af Gl. indicus är emellertid ej sådan, med undantag af 

 nämnda förhållande, vid hvilket jag likväl ej kan lägga allt för stor vigt, att jag ej med någon slags bestämd- 

 het kan uttala mig i denna fråga. Globiocephalus Edwardsii A. Smith, som förekommer vid Godahopps- 

 udden, är deremot en art, som att döma af lokalernas större grannskap med hvarandra, tilläfventyrs kan 

 vara identisk med vår; men äfven dervid kan ej fästas någon stor vigt, blott i betraktande af att vi i det lilla 

 Kattegat numera iakttagit tre species af Genus Orca. Beskrifningen äfven af denna, eller Gl. Edwardsii, är ej 



") Den af mig uti brefVet till Natt och Dag meddelade figuren var en kopia af D. globiceps i Fauna japonica, 



