22 F. L. EKMAN, 



Hafsvättnet utmed den ifrågavarande delen af vår kust visar således en vexling 

 i saltstyrka, långt större, än hvad man i någon annan hafsbassin iakttagit, nemligen 

 från föga öfver 1.5 ända till 3.5 procent. Den allmänna orsaken till detta egendomliga 

 förhållande är att söka i denna kuststräckas belägenhet mellan två vattenområden af 

 så olika salthalt som Nordsjön och Östersjön, samt i beskaffenheten af den långa och 

 krökta hafsvik, hvarigenom Östersjön uttömmer öfverskottet af sitt föga salta vatten. 

 Särskildt har djupet i Skagerack samt de der rådande hafsströmmar och vindar ett 

 väsendtligt inflytande på den nämnda saltprocenten. 



Bohuskusten kan med afseende på hafsvattnets sälta delas i 2 afdelningar, nem- 

 ligen en, tillhörande Skagerack, och en tillhörande Kattegat; som gränsskillnad mellan 

 båda kan man tänka sig en linea dragen ungefär mellan Skagen och Marstrand. Till 

 den sednare afdelningen kunna sannolikt äfven räknas de långa hafsfjordar, som sträcka 

 sig från Marstrand ända upp mot Uddevalla. I den Kattegat tillhöriga delen är yt- 

 vattnets salthalt per medium under 2%; det vatten, som håller 2£ procent salter, är 

 nedtryckt till ett djup af mer än 10 famnar, men stiger, då man närmar sig Skagerack, 

 något högre. Först på 15 famnars djup och mer träffas vatten med 3 % salt. Stora 

 djup äro utmed denna del af kusten relativt sällsynta och kunna alldrig mäta sig med 

 de märkvärdigt stora djupen i norra Bohusläns fjordar. 



Utmed den större afdelning af Bohuskusten, som gränsar till Skagerack, är salt- 

 halten redan vid hafsytan omkring 2i procent. Vid områdets sydliga och nordliga 

 gräns samt i de inre fjordarne nedgår ytvattnets sälta likväl under nämnda tal; det 

 blir nemligen söderut utspädt af vatten från Kattegat och Götha elf, och norrut af det 

 myckna vatten, som nedströmmar från de Norrska fjellen och sedan liksom instänges i 

 Skageracks nordliga hörn. Men äfven i dessa fall återfinner man det 2i % salta vattnet 

 nästan alltid redan på 2 famnars djup. Vatten med 3 % salter träffas utmed hela denna 

 del af kusten åtminstone på 10 famnars djup och stiger stundom upp till blott 5 ä 4 

 famnar under hafsytan. 



Utom dessa båda afdelningar skulle man äfven kunna urskilja en annan, räknad 

 nemligen från det djup, der saltprocenten börjar bli oföränderlig, och nedåt. Denna 

 gräns synes ligga vid ungefär 30 famnars djup. Salthalten är der ungefär 3.3.") % 

 och stiger sedan så långsamt, att den först på ett djup af 100 famnar hinner 3i procent. 

 Ehuru jag från dessa större djup blott har ett ringa antal observationer, emedan ström- 

 sättningen ofta gjorde det omöjligt att anställa observationerna med tillräcklig tillförlit- 

 lighet, vill jag dock fästa uppmärksamheten på, huru nära djupvattensprofven från så 

 „ olika punkter af Bohuskusten som Paternosterskären, Gullmarsfjorden och Kosterfjorden 

 öfverensstämma med hvarandra. Ett särskildt anmärkningsvärdt förhållande visar i 

 detta hänseende Gullmarsfjorden. I dess mynning anträffar man icke större djup än 33 

 famnar, och salthalten der fann jag till 3.35%; tänkte man sig en linea dragen längre 

 utanför mynningen genom de punkter, der djupet är minst, så skulle man finna fjorden 

 afstängd från hafvet genom ett grund af blott omkring 26 famnars djup och således 

 salthalten vid bottnen ännu något lägre än nyssnämnda. Icke desto mindre finner man 

 i fjordens inre, djupare delar salthalten på 50 och 80 famnars djup så motsva- 

 rande den, som anträffas på lika stora djup utomskärs, att observationerna skulle 



