OM HAFSVATTNET UTMED BOHUSLÄNSKA KUSTEN. 25 



samlas i norra Skageracksbugten. Gränsen sträckte sig som en rät linea i öppna sjön 

 så långt ögat kunde se, och var så skarp, att man kunde på ömse sidor af båten upp- 

 taga vatten af helt olika beskaffenhet. 



Det lokala inflytande på vattnets sälta, som de i Skagerack och Kattegat utfallande 

 elfvar utöfva, sträcker sig i allmänhet, för så vidt jag kunnat finna, blott till ett ringa 

 djup, så att det under 2 famnars djup blir föga märkbart. Den betydliga yta, öfver 

 hvilken färskvattnet har att utbreda sig, är nemligen till följe af strömsättningen rörlig 

 och förnyas ständigt; elfvattnet blir derföre utbredt i ett mycket tunnt lager der- 

 öfver, så snart inga särskildta förhållanden föranleda dess uppdämning. Mellan elf- 

 mynningarne vid södra Bohuskusten kan man, der större djup anträffas, urskilja 3 slags 

 vattenlager: öfverst ett af elfvatten utspädt Kattegatsvatten, derunder vatten af Katte- 

 gats vanliga sälta, och längst ned ett vatten, som till sin salthalt närmar sig det i Ska- 

 gerack på motsvarande djup *). Störst är inflytandet i norra Skageracksbugten från de 

 Norrska elfvarne, hvilka i synnerhet omkring midsommarstiden, då snösmältningen i 

 fjellen blir hastig, ge mycket vatten; ännu långt fram på sommaren ar utspädningen 

 derifrån mycket märkbar. Strecker fann i vattnet i Sandefjorden, belägen litet vester 

 om Christianiafjordens mynning, blott l.si % salt**); i mina observationer från Koster- 

 fjorden visar sig en sådan utspädning tydligt ännu på 2 famnars djup. Vid inträffande 

 nordlig ström sjunker derföre till en början salthalten i vattnet äfven på punkter af 

 Bohuskusten, som ligga ganska långt söder om Norrge ***). Ett tydligt exempel i detta 

 hänseende har jag från Wäderöarne. Vid denna ögrupp, som ligger längre framskjuten 

 ut i Skagerack än någon annan punkt på kusten, hade jag förut anmärkt, att vattnet 

 brukade kännas saltare och visa en blåare färg än eljest, och jag väntade följaktligen 

 nu, att der finna maximum af salthalt. Qvällen omedelbart före dessa observationer 

 fann jag i den innanför belägna Fjellbackaskärgården verkligen 2.69 % salter hos yt- 

 vattnet, således mer än jag någonstädes eljest iakttagit. Men under natten vände sig 

 strömmen och blef starkt nordlig liksom vinden, och vid min ankomst till Wäderöarne 

 hade ytvattnet der blott 2.46 % salthalt, således 0.23 % mindre än i skärgården innanför. 

 Detta berodde tydligen af tillströmmande färskare vatten från norr, hvilket fortare hun- 

 nit ut till Wäderöarne än det kunnat intränga bland skären utanför Fjellbacka, der yt- 

 vattnets salthalt på morgonon nedgått till 2.55 %. 



Det är påfallande, att den starka vågrörelsen i hafvet icke i högre grad synes 

 sammanblanda de öfre vattenlagren. Under vanliga omständigheter kan man förstå detta 

 på grund af sjelfva vågrörelsens natur, hvarvid de särskildta vattenpartiklarnes afstånd 

 från hvarandra föga förändras, men annorlunda borde förhållandet bli, då vågorna fram- 

 drifvas af starkare vind och ännu mer då de bryta. Jag har i detta afseende en som 

 mig synes egendomlig observation från Elfvefjorden, \ mil från Nordre elfs utlopp. 

 Under större delen af föregående dygnet hade full storm från sydvest blåst i fjordens 

 rigtning mot elfmynningen, och vinden var ännu på morgonen, då observationen gjordes, 



') Se observationerna i Björköfjorden. 



**) Ann. d. Ch. u. Ph. 95, 177. Profvet säkerligen taget från ytan, eftersom intet särskildt deroin namnes. 

 '*") En ihållande nordanström förorsakar dock slutligen ökad salthalt af lätt insedt skäl. 



4 



K. Vet. Akail. Halldi. B. 9. N:o 1. 



