26 F. L. EKMAN, 



så pass frisk, att vågorna bröto; jag väntade d erfor att finna elf- och hafsvattnet om- 

 blandade med hvarandra till några famnars djup. Emedlertid fann jag på 1 famns 

 djup ett vatten af blott ungefär 0.2 % salthalt, och straxt derpå vid 2 famnars djup 

 2.03 % salter, således föga mindre än hvad längre ut i Kattegat förekommer. Detta 

 egde rum i en visserligen instängd, dock icke obetydlig fjord. Men utoinskärs, der vå- 

 gorna gå så mycket djupare, och, efter hvad man försäkrar, på vissa punkter stundom 

 kunna grundbryta på 10 famnars djup, borde man vänta att de skulle i betydlig grad 

 omblanda vattenlagren. Den större likhet i salthalt från till 5 famnar, som profven 

 från Wäderöarne och Fjellbackaskärgården förete har väl ock till största delen sin or- 

 sak i en sådan vågornas verkan; punkten är nemligen belägen temligen vid midten af 

 Bohuskiisten. Men för detta utjemnande inflytande sätter strömsättningen en gräns, 

 och de' synnerligt skarpa vexlingarne i salthalt hos de öfre vattenlagren från Pater- 

 noster- och Kosterfjorden, oaktadt båda äro belägna mycket öppet för hafvet, torde 

 förklara sig deraf, att det förra profvet var taget vid sydlig ström, det sednare efter 

 nordlig ström, och således båda profven tagna mera vid utgångspunkten för de olika 

 vattenlagrens bildning än de öfriga. 



Ett högst väsendtligt inflytande på salthaltens fördelning i Skagerack måste vi- 

 dare tillerkännas åt vindarna. Hvarje kustbo vet, att vattnet i en fjord är saltare, då 

 vinden blåser från land, än då den ligger in från sjön, och väl äfven orsaken, som är 

 den, att vinden i förra fallet för ut ur fjorden det på ytan simmande färskare vattnet, 

 i sednare fallet deremot instänger och sammanhopar det i fjorden. Likartade förhål- 

 landen måste kunna göra sig gällande i öppna sjön. Blåser vinden i riktning mot 

 hafströmmen, så kan denna fortsätta sin väg det oaktadt *), men de öfre vattenlagren, 

 som hejdas af vinden, hinna ej så fort fram som de undre, utan måste samla sig och 

 undantränga det saltare vattnet till ett större djup än förut; samtidigt blir vågrörelsen 

 förändrad, böljorna bli brantare och djupare och omblandningen af vattenlagren för- 

 modligen starkare. Går deremot vind och ström i samma rigtning så måste ytvattnet 

 få en påskyndad rörelse, utbreda sig öfver en större yta i ett tunnare lager, och det 

 saltare vattnet i stället uppstiga högre från djupet. Så har jag efter en häftig nordan- 

 storm sett salthalten hos ytvattnet utanför Koster hastigt stiga från ungefär 2 till 2A 

 procent. Om nu, såsom under de egentliga sommar- och höstmånaderna brukar vara 

 fallet, vestliga vindar råda i Skagerack **), och man tänker sig strömmen gå i dess 

 normala rigtning, så måste ytvattnet under Norrska landet bli hejdadt af vinden och 

 uppehållet; en del deraf åtminstone bör kunna bli drifven öfver den mera strömstilla 

 midten af Skagerack och åter komma under den ingående strömmens inflytelse, eller 

 genom stundom inträffande nordlig ström åter föras ned åt Bohuslänska kusten. Slut- 

 resultatet måste bli likartadt för Skagerack, såsom en vik af Nordsjön, med hvad det 

 blir för hvarje mindre fjord, nemligen att det färskare ytvattnet samlar sig till ett allt 

 djupare lager, ju längre tid vinden ligger inåt land. Under April och Maj deremot, 

 då östliga vindar företrädesvis råda, kan ytvattnet lättare föras till hafs, och i samma 

 mån måste det ersättas af Nordsjövatten som uppstiger från djupet. Jag har redan 



') Vid häftiga vindar rättar sig likväl strömmen åtminstone på ytan efter vinden. 

 "j September månad gör mera undantag, då vindarne ofta äro ostliga. 



