OM HAFSVATTNET UTMED BOHUSLÄNSKA KUSTEN. 31 



fälliga omständigheter måste väl hafva bidragit till detta resultat, hvilket blir så mycket 

 sannolikare, då man iakttager, att medium för salthalten i sundet utfaller betydligt 

 lägre än för de å ömse sidor derom belägna bäckenen. Vindens verkan torde härvid 

 förtjena att beaktas. Om nemligen i södra Östersjön någon väsendtligare skillnad i 

 sälta på olika djup förehnnes, så bör salthalten på ytan icke blott kunna vexla till följe 

 af strömmens riktning mellan Danska öarne, utan äfven kunna tillfälligtvis stegras der- 

 igenom, att vindarne föra ut ytvattnet i det vida Östersjöbäckenet, hvarigenom det sal- 

 tare vattnet i motsatt rigtning upptvingas från djupet. 



För att nu taga en kort öfversigt af den ståndpunkt, på hvilken vår kännedom 

 om saltförhållandena i de vatten, som omgifva våra kuster, för närvarande befinner sig, 

 så se vi, att salthalten från Torneå och till Skåne icke tilltager gradvis, utan språngvis 

 för de olika afdelningarne af Östersjön, tydligen emedan den större allmänna rörelsen 

 hos vattnet inom hvarje sådan afdelning sammanblandar till ett någorlunda likformigt 

 helt det dels saltare, dels färskare vatten, som tillföres från de närgränsande bäckenen 

 och floderna. Vi känna ock temligen väl storleken af ytvattnets sälta inom de 3 öfre 

 afdelningarne af Östersjön; men om sältan på djupet veta vi knappast något. Beträf- 

 fande Östersjöns vestliga förgreningar, samt Kattegat, så måste vår kunskap äfven om 

 ytvattnets salthalt anses ganska bristfällig relativt till de stora vexlingar i salthalten, 

 som der s}mas ega rum, och de invecklade orsaker, sorn betinga dem. Hvad Skagerack 

 angår, så har jag väl gjort en början till utredande af dessa förhållanden, men mycket 

 återstår, och i främsta rummet behöfdes ett par serier af vattenprof från olika djup, 

 tagna tvärsöfver Skagerack mellan Jutland och Norge, samt från Bohuskusten mot Ska- 

 geracks midt. 



De fysiska förhållandena hos en trakt afspegla sig i dess vext- och djurlif. De 

 naturforskare, som sysselsatt sig med hafsalgernas och hafsdjurens studium vid Bohus- 

 kusten, hafva ingalunda varit obekanta med salthaltens tilltagande derstädes mot dju- 

 pet och det inflytande denna omständighet utöfvar på flora och fauna. De stora dju- 

 pen hafva särskildt varit för zoologerna begärliga fyndorter, och hvad algfloran beträffar, 

 så är den för salthaltens vexlingar så känslig, att hvarje med densamma förtrogen bo- 

 taniker deraf kunnat skapa sig en relativt rigtig bild af saltförhållandena utmed kusten. 

 Det är intressant, att i detta hänseende jemföra den i inledningen till Prof. Aeeschougs 

 »Phycece Scandinavicce marince» förekommande rubriken »Salsitudo et profunditas maris», 

 der de relationer, som ega rum mellan hafvets på olika djup och trakter vexlande salt- 

 halt och algflorans beskaffenhet, redan år 1846 i klara drag äro angifna, oaktadt salt- 

 halten i sjelfva verket då icke var känd. 



Vid jemförelsen af vattnet utmed Bohuskusten med det i angränsande hafsbäcken 

 borde det vara af intresse, att ge akt på den olikhet i saltbeståndsdelarnes inbördes 

 mängdsförhållande, som de olika vattnen kunna förete. Anledningar till en sådan olik- 

 het finnas som bekant deri, att floderna tillföra hafvet ett vatten, som har annan sam- 

 mansättning än hafsvattnet och särskildt är relativt rikare på kalk och svafvelsyra än 

 detta; vidare deri, att vext- och djurverlden bemäktigar sig en del af hafsvattnets be- 

 ståndsdelar företrädesvis framför andra. Dessa och andra förhållanden, som sträfva att 

 rubba proportionen mellan ämnena, kunna framträda i olika grad i ett hafsbäcken än i 



