10 G. O. SÄRS, VESTINDISKE OG SYD-ATLANTISKE CUMACEER. 



De 2 fölgende Fodpar ere omtrent af ens Störrelse og Udseende. Begge have 

 som Fölge af Svömmepalpernes Tilstedevasrelse Basalledet staerkt udvidet ved Basis og 

 afsraalnende mod Enden, der er vaabnet med en kort Torn, samt omtrent lige långt 

 som alle de övrige Led tilsammen. 



Sidste Fodpar er betydelig kortere og har Basalledet sserdeles smalt, cylindriskt 

 eller noget indknebet paa Midten. De ydre Led saavel paa dette som de 2 foregaaende 

 Fodpar ere forresten af det seedvanlige Udseende og indbyrdes Lamgdeforhold. 



De til de 4 förste Fodpar og sidste Par Maxillipeder fsestede Svömmepalper ere 

 sta?rkt udviklede med bredt oval og pladeformigt sammentrykt Basaldel og mangeled- 

 det Svöbe. 



De 2 Par Bagkropslemmer (pleopoda) synes at vasre af fuldkommen normal Byg- 

 ning, med 2 tydeligt adskilte korte Aarer forsynede ined länge Svömmebörster. Til 

 den bagre Rand af de 2 fölgende Segmenter er desuden som saedvanlig paa hver Side 

 af Bugfladen fssstet 2 stasrke cilierede Börster. 



Det midterste Halevedhamg (se Fig. 7) er meget smalt og langstrakt, fuldkommen 

 lige långt som de 2 sidste Bagkropsseginenter tilsammen, og er som sedvanlig hos Dia- 

 stylishannerne paa Midten knseformigt böiet (se Fig. 4), idet det basale nsesten cylin- 

 driske Afsnit gaar i Flugt med Bagkroppen, medens den starkt afsmalnende Endedel 

 pludselig böier sig skraat nedad dannende oventil med Basaldelen et stumptvinklet 

 Hjörne; i sin yderste Halvpart er denne Del (se Fig. 7) bevaebnet med 7 usasdvanlig 

 länge og tynde noget böiede Torner, foruden de sa-dvanlige 2 noget kortere terminale 

 Torner. 



De ydre Halevedhamg (ibid.) ere noget la?ngere end de 3 sidste Bagkropssegmenter 

 tilsammen og ligeledes af meget spinkel Form. Basaldelen eller Stammen er noget kor- 

 tere end det midterste Halevedhamg og i sin indre Kant forsynet med 12 korte Torner. 

 Aarerne ere af ulige Laengde og betydelig kortere end Stammen. Den indre er den 

 korteste, af smal dolkdannet Form, bestaaende af 2 omtrent lige länge Led. Det l:ste 

 af disse Led er temmelig tykt ved Basis, men jevnt afsmalnende mod Enden og i den 

 indre Kant bevtebnet med 8 tynde cilierede Torner; sidste Led er meget smalt, indad 

 bevaibnet med 7 lignende Torner og i Enden med en betydelig stasrkere lige bagud- 

 rettet ucilieret Torn. Den ydre Gren, der ikke saa ubetydeligt overrager den indre, 

 bestaar som saedvanlig af et kort Basalled og et långt og smalt lineaert Endeled, der i 

 Enden har 3 ulige länge tynde Börster og i den ydre Kant 6 betydelig kortere d:o. 



Hvad Hunnen angaar, da kan jeg om dennes almindelige Habitus og navnlig Ryg- 

 skjoldets Form intet bestemt sige, da det eneste undersögte Exemplar, som anfört, var 

 betj^deligt mutileret. Kropsformen synes dog at have vaeret betydelig kortere og mere 

 undersastsig end hos Hannen og Rygskjoldet har rimeligvis ganske manglet de tandede 

 Laengdekjule, der udmaerke Hannen. 



De övre Antenners Pedunkel (se Fig. 8) har den for Hunnerne saedvanlige tynde 

 og spinkle Form. Sidste Led er her särdeles smalt, lineaärt og noget laangere end det 

 foregaaende. Den ene Svöbe er af samme Laängde som Pedunkelens sidste Led og 3- 

 leddet, den anden som hos Hannen meget kort og 2-leddet. 



