28 G. O. SÄRS, VESTINDISKE OG SYD-ATLANTISKE CUMACEEK. 



Alle disse bageste Fodpar ere forövrigt temmelig rigeligt börstebesatte med tildels 

 eilierede Börster. — 



Hvad Halevedhaangene angaar, saa have vi blöt at adskille de laterale Vedhamg, 

 da det raidterste Vedhamg ganske mangler ligesom hos Slaegterne Cuma, Leucon o. fl. 

 Disse laterale Vedhamg ere (se Fig. 38) af temmelig kraftig Bygning og omtrent dobbelt 

 saa länge som sidste Segment. Stammen er af cylindrisk Form, temmelig tyk og längs 

 den indre Kand beva:bnet med 10 uligestore Torneri Grenene eller Aarerne ere nresten 

 af ens Störrelse og af Stammens Laangde, temmelig brede, pladeformige og begge be- 

 staaende af 2 Led. Paa den indre ubetydeligt laangere Gren er l:ste Led det störste 

 og längs sin indre Rand bevtebnet med ialt 16 Torn er; af disse ere de 5 forreste ved 

 et Mellemruin aclskilte fra de övrige samt fsestede til en saeregen Udvidning af Randen, 

 og af disse er den yderste betydelig sta?rkere end de övrige; de derpaa fölgende 11 

 ere i Begyndeisen meget smaa, men tiltage jevnt i Lsengd bagtil, saa at den yderste 

 omtrent er lige stor som hin 5: te Torn. Sidste Led er af oval Form, betydelig kortere 

 end l:ste og indad samt ved Spidsen bevasbnet med en Rad 'af 15 forfra bagtil i 

 Lsengde tiltagende Torner, hvoraf isåar de 4 yderste ere sasrdeles länge. Paa den ydre 

 Gren er omvendt l:ste Led ganske kort, medens sidste Led er mere end dobbelt saa 

 långt, samt noget afsmalnende mod Enden; det er i den indre Kant forsynet med 

 talrige korte cilierede Börster, i den ydre Kant og ved Spidsen derimod med 18 grove 

 Torner af en ganske usaedvanlig Form, idet de istedetfor at gaa ud i en skarp Spids 

 ere i Enden udvidede og stumpt tilrundede. De fra Enden af Leddet udgaaende Torner 

 ere ogsaa her betydelig lamgere med de övrige, som hurtigt aftage i Lasngde fortil. 



Naervaerende Forms Stilling i Forhold til de övrige bekjendte Sla?gter synes at 

 VEere noget tvivlsoin, da den paa samme Tid synes at vise Affinitet til flere meget 

 forskjellige Slsegtstyper, der ved en Gruppering af Sla?gterne synes at maatte henföres til 

 forskjellige Familier. Jeg skulde dog vore tilböielig til at stille den narmest ved den 

 typiske Slajgt Cuma, fra hvilken den dog afviger derved, at de 2 förste frie Forkrops- 

 seginenter ere adskilte (ikke sammenvoxne), samt ved en Character, hvorpaa man 

 ialmindelighecl har lagt stor Vsegt, nemlig Forholdet af Svömmepalperne. I denne 

 Henseende viser vor Cumace Lighed med Slaagterne Leucon og Eudorella, som ere de 

 eneste bekjendte Slaagter, hos hvem der findes (hos Hunnen) fuldstasndigt udviklede 

 Svömmepalper ogsaa paa o:dje Fodpar. Fra disse Släigter adskiller den sig dog ved 

 de 2 förste Fodpars B}^gning og ved en helt anden Form af Rygskjoldet, i hvilken sid- 

 ste Hensende den mere stemmer overens med Slaegten Lamprops. Med denne Slsegt 

 stemmer den ogsaa overens ved Tilstedevaarelsen af rudimentaBre Palper, der dog her 

 kun er indskraenket til naästsidste Fodpar, medens de hos Lamprops ogsaa findes paa 

 det foregaaende. I sin ydre Kropsform lignes den ogsaa temmelig Arterne af denne 

 Shegt, men .skiller sig vaesentlig fra dem, foruden ved Forholdet af Svömmepalperne, 

 ved Antennernes Bygning, Mangelen af tydeligt udviklet Öie og af det midterste Hale- 

 vedhaBiig samt ved Sidevedhaängenes forskjellige Udseende. Slaägtens rette Pläds vil 

 först med Sikkerhed kunne afgjöres ved en Undersögelse af Munddelenes, navnlig 

 Mandiblernes Bygning og ved Forholdet af Bagkropslemmerne hos Hannen. 



