KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. II. N:0 6. 5 



i Midten af Rygskjoldets Lsengde er tydeligst, men dog kun bemserkelig i en meget liden Udstrsekning. For- 

 övrigt findes överalt paa Rygskjoldet talrige meget smaa fortilrettede Torner, der isser mod Eygsidon ere tset 

 sammen stillede og her blandede med fine Haar. 



Oiet synes ganske at mangle, og Oieloben er sserdeles liden og ikke fremspringende, saa at den kun er 

 synlig naar Dyret sees ovenfra. 



De bag Rygskjoldet optrsedende 5 frie Forhropssegmenter ere alle vel udviklede og oventil jevnt hvsel- 

 vede, dog med tydelige Indsnöringer mellem hvert Segment. De 3 förste af disse Segna enter ere omtrent af 

 ens Lsengde og betydeligt kortere end det 4de, der som ssedvanligt er det lsengste. Den forreste Eand af de 



2 förste Segmenter er noget fremstaaende og tilskjserpet samt i sin hele Lsengde fint tandet; ogsaa paa sidste 

 Segment bemaerkes en lignende Crenulering af den forreste Rand, ikke derimod paa 3die og 4de Segment. 

 Epimererne ere af ssedvanlig Form, idet de paa de 2 forreste Segmenter vende fortil, paa de 3 bageste bagtil; 

 paa sidste Segment ere de ligesom paa de foregaaende stumpt tilrundede. 



Bagkroppen er som ovenfor anfört meget kraftigt udviklet, og dens Segmenter skarpt afsatte fra bin- 

 anden, saavel oventil som nedentil stserkt udrandede og til Siderne dannende skarpe noget fremspringende Hjör- 

 ner. Det naestsidste er som ssedvanligt det lsengste; det sidste noget mere end halvt saa långt og ovenfra seet 

 (Fig. 2 og 3) af tydelig 6kantet Form. Bagkroppen er ligesom Forkroppens frie Segmenter uden Torner, men 

 besat med korte Haar. 



De övre Antenner ere temraelig store, forresten af ssedvanlig Form og raekke med hele sidste Led af 

 Pedunkelen og en Del af 2det Led udenfor Spidsen af Rostrum. 



lste Fodpar er udstrakt nsesten af Forkroppens Lsengde, altsaa temmelig långt, og rsekker med Enden 

 af 4de Led noget frem föran Spidsen af Rostrum. Basalleddet er temmelig stort, af samme Lsengde som de 4 

 fölgende Led tilsammen og i sin nedre Kant besat med stserke Torner forudeu de ssedvanlige Fjserbörster. De 



3 yderste Led ere omtrent indbyrdes af samme Lsengde, men gradvis smalere mod Enden. 



2det Foclpar er noget mere end halvt saa långt som lste. 4de Led er af den ssedvanlige smale og 

 langstrakte Form og omtrent saa långt som de 2 ydre Led tilsammen. Sidste Led er sylformigt og besat med 

 en Del länge divergerende Börster. 



De 3 bageste Fodpar ere af ssedvanlig Form og temmelig kraftigt byggede. De aftage i Lsengde bag- 

 til, saaledes imidlertid, at Forskjellen mellem de 2 forreste Par er mindre end mellem det sidste og naast- 

 sidste. 



Det midterste Halevedhceng (Fig. 3) er meget stserkt udviklet, omtrent dobbelt saa långt som sidste 

 Segment, og rsekker med Spidsen selv noget udenfor Enden af Sidevedhsengenes Stamme. Det er af smalt 

 dolkdannet Form, saaledes, at dog den forreste Trediedel eller Basaldelen er mere jevnt bred, medens Endede- 

 len hurtigt og temmelig jevnt afsmalnes lige til Spidsen. I den bageste Halvpart er det paa hver Side bevseb- 

 net med 10 — 11 smaa Torne. De 2 fra Spidsen udgaaende Endetorner ere saavel i Störrelse som l^orm fuld- 

 kommen lig de övrige. Analaabningen er beliggende ved Enden af den forreste Trediedel af Vedhsengets 

 Lsengde. 



De ydre Ilalevedhasng (ibid.) ere omtrent af samme Laengde som de 3 sidste Bagkropssegmenter tilsam- 

 men og af den for Slsegten ssedvanlige spinkle 1'orm. Stammen, der omtrent er af det midterste Halevedhsengs 

 Lsengde, er i den indre Kant bevsebnet med omtrent 16 korte Torner. Grenene ere af ulige Lsengde. Den 

 indre er den korteste og ikke fuldt af Stammens halve Lsengde, jevnt afsmalnende mod Enden, samt bestaaende 

 af 3 tydelige Led, hvoraf det lste er störst og omtrent af samme Lsengde som de 2 övrige tilsammen. I den 

 indre Kant er denue Gren bevsebnet med 12 Torner, hvoraf 6 tilhöre lste Led, 3 hvert af de 2 övrige; sidste 

 Led baerer desuden i Enden en noget större bagudrettet Torn, der er tydeligt afsat fra Leddet og noget kortere 

 end dette. Den ydre Gren er omtrent 1 lsengere end den indre og ved Spidsen forsynet med 3 lsengere Bör- 

 ster, i hver Kant med nogle betydeligt kortere Börster. 



Af de bekjendte Arter synes nservserende Form at staa nsermest ved Diastylis Edwardsii (Kröyer), men 

 er dog en fra denne bestemt forskjellig Art, noget, jeg har kunnet direkte overbevise mig om ved en Sammen- 

 ligning med Exemplarer af denne sidste Art, tagne af mig ved Lofoten. Af de hos den Kyöyersee Art saa 

 sserdeles iöinefaldende 4 skjsevt tvergaaende, bueformigt böiede og fint crenulerede Folde eller Kjöle, der findes 

 paa hver Side af Rygskjoldet, er hos nservserende Form neppe noget Spor at bemserke, og kun ved h eldig Be- 

 lysning opdager man ligesom en Slags Antydning til nogle uregelmsessige Indbugtninger paa Siderne som en 

 Begyndelse til en lignende Folddannelse. Den adskiller sig desuden fra denne Art ved en långt mindre op- 

 svulmet Form af Forkroppen, ved de talrige överalt paa Rygskjoldet adspredte smaa Torner, samt ved en noget 

 forskjellig Form af Rygskjoldet og af Halevedhsengene. Ogsaa er Oieloben hos D. Edwardsii meget stserkere 

 udviklet og tydeligt knudeformigt fremstaaende. 



