KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAE. BAND. II. N:0 6. 7 



Oiet mangler, som det var at vente, ganske, og Öieloben er saerdeles liden og flad, samt ligesom det 

 övrige Rygskjold besat med nogle fremadrettede Torner. 



De frie Forkropssegmenter ere alle tydeligt udviklede og ved temmelig brede og dybe Tverfurer ad- 

 skilte fra hinanden. Paa de 3 forreste er den forreste Rand skarp og noget haevet samt fint erenuleret, hvilket 

 derimod ikke er Tilfseldet paa de 2 bageste Segmenter. Sidste Segment bar i Midten af den bagre Rand en 

 enkelt kort opadrettet Torn, og dets Epimerer ere korte og ende i en stump Spids. Paa den ventrale Side 

 bemterkes (se Fig. 6) i Midten af hvert af de tre forreste Segmenter en temmelig strerkt fremspriugende torn- 

 formig fortilrettet Fortsats. Disse Fortsatser, som jeg icke har bemaerket hos de övrige bekjendte Arter, vise 

 sig ogsaa tildels, naar Dyret sees fra Siden (Fig. 4), ragende frem mellem Basis af Födderne. 



Baykroppen er forholdsvis betydeligt mindre udviklet end hos foregaaende Art, idet den baade er spink- 

 lere og kortere, saa at den naar Halevedhsengene fraregnes ikke engang opnaar Forkroppens Laengde. Alle 

 dens Segmenter ere ligesom Rygskjoldet besat med smaa Torner, der imidlertid her ere mere spredte og alle 

 bagtilrettede. 



De övre Antenner ere af stedvanlig Form og nekke med det ydre Led af Pedunkelen udenfor Spidsen 

 af Rostrum. 



• Iste Fodpar er forholdsvis betydeligt mindre end hos foregaaende Art og af svag Bygning. Det er lige 

 udstrakt betydeligt kortere end Forkroppen og rrekker paa långt nser ikke med sit 4de Led til Spidsen af Rost- 

 rum. Basalleddet er ligesom hos foregaaende Art nedad bevrebnet med staerke fortilrettede Torner, der, naar 

 Dyret sees nedenfra (Fig. 6) vise sig ordnede i en enkelt noget skraa Lnengderad. Af de ydre Led er 4de og 

 5te omtrent lige länge; derimod er sidste Led betydeligt kortere end disse. 



2det Fodpar (se Fig. 6). der er noget mere end halvt saa långt som det lste, har Basalleddet temmelig 

 bredt og staerkt krummet samt i den indre Kant mod Enden bevsebnet med 3 stserke Torner; ogsaa de 2 föl- 

 gende Led vise paa samme Sted et Par lignende Torner. 4de Led er saerdeles tyndt, lineaert, og ikke fuldt 

 saa långt som de 2 ydre Led tilsammen. Sidste Led er kun lidet lsengere end nsestsidste, af den snedvanlige 

 tynde syldaunede Form og ved Enden forsynet med en Del temmelig lauge Börster. 



De 3 bageste Fodpar ere af den for Slsegten normale Bygning og have 3die og 4de Led omtrent ind- 

 byrdes af samme Ljengde. 



Det rnidterste Halevedhamg (Fig. 7) er omtrent dobbelt saa långt som sidste Segment; derimod bety- 

 deligt kortere end Sidevedhaengenes Stamme. I sin forreste Trediepart er det temmelig tykt og af ens 

 Brede, men indknibes derpaa pludseligt meget staerkt, saa at Endedelen bliver srerdeles tynd og naesten syl- 

 fonnig. I sin bageste Halvpart er det paa hver Side bevsebnet med omtrent 9 tynde Torner foruden de noget 

 större Endetorner. 



De ydre Haledvedhamg (ibid) ere noget laengere end de 3 sidste Segmenter tilsammen. Stammen, der 

 omtrent er \ lfengere end det rnidterste Halevedhseng, er lidt udvidet i Enden og i den indre Kant bevsebnet 

 med omtrent 11 Torner. Grenene ere meget tynde og af ulige Laengde. Ogsaa her er den indre Gren den 

 korteste og omtrent af Stammens halve Laengde. Den bestaar ligesom hos foregaaende Art af 3 tydelige Led, 

 hvoraf det lste er störst, men kortere end de 2 övrige tilsammen og staerkt afsmalnende mod Enden. Det 

 saerdeles smale sidste Led gaar uden tydelig Begraendsning ut i en läng lige bagudrettet Endetorn af mere end 

 hele Leddets Lrengde; naar denne medregnes, bliver denne Gren omtrent af samme Laengde som den ydre. De 

 til den indre Rand faestede Torners Tal er paa det undersögte Exemplar 8, 4 par lste Led og 2 paa hvert af 

 de 2 övrige. Den ydre Gren er af smal, naesten syldannet Form og ender med en enkelt läng Borste. Af 

 Sidebörster findes kun 2 eller 3 meget smaa nser Enden. Alle Halevedhaeng vise en egen uregelmaessig celle- 

 dannet Struktur. 



Som man af ovenstaaende Beskrivelse vil have seet, frembyder naervaerende Cumaee, uagtet dens mserk- 

 vasrdige Förekomst, intetsomhelst udmaerkende i sin Bygning. Den er en fuldkommen normal Art af Slaegten 

 Diastylis og synes af de bekjendte Arter naermest at slutte sig til D. tumida (Lilljeborg), fra livem den blandt 

 andet skiller sig ved en kortere Kropsform, ved den rigelige Tornbevsebning paa Rygskjoldet og Bagkroppen og 

 ved den fuldstsendige Mangel af Oie. 



3. Diastylis eathkei (Kröyer). 



(Tavl. III. Fig. 8—9). 

 Cuma Rathkii, Kröyer, Nat. Tidskrift Bd. 3, pag. 513, tab. 5 og 6, fig. 17—30, og Bd. 2 (ny Eaekke) pg. 

 144, tab. 1, fig. 4 og 6. 

 » i) Idem, Gaimards Reise, Pl. 



•> » Lilljeborg, Öfvers. af Vet. Akad. Förh. 1852, pg. 6. 



Diastylis Rathkii, G. O. Särs, Om den aberrante Krebsdyrgmppe Cumacea og dens nordiske Arter pg. 35. 



Et ganske ungt Exemplar af denne ellers paa forholdsvis grundt Vand forekommende vel bekjendte Art 

 toges under den 4de Spetsbergs-Expedition 1868 paa det betydelige Dyb af 540 Favne under 81° Brede og 1° 

 östlia: Laengde. 



