8 G. O. SÄRS, OM CUMACEER FRA DE STORE DYBDER I NORDISHAVET. 



Exemplaret er kun lidt över 6 Mm långt og viste ved förste Oiekast en noget mere sammentrykt Form 

 af Rygskjoldet end sa3dvanligt hos denne Art, ligesom ogsaa Eostrum fremböd et noget afvigende Udseende. 

 Den nöiere Undersögelse viste imidlertid. at dette alene havde sin Grund i en tilfoeldig Kvaestelse af Rygskjol- 

 det. En Sammenliguing med ligestore Exemplarer af D. Rathkii, tagne af mig ved Lofoten, viste forövrigt den 

 fuldstjendigste Overensstemmelse, saa at Exemplarets Henförelse til denne Art ikke kan vaere underkastet nogen 

 Tvivl, uagtet dets raserkelige Förekomst paa et saa betydeligt Dyb. 



I sin almindelige Habitus ligner nu Exemplaret, som af Afbildningen (Fig. 8) vel sees, meget det fuld- 

 voxne Dyr. Forkroppeu har allerede den for Arten characteristiske langstrakte Form og Rygskjoldet sin nor- 

 male Tornbeviiebning paa den midterste Lob (regio gastriea). Sidste Forkropssegment viser ligeledes de for Ar- 

 ten meget characteristiske smale og skarpt tilspidsede bagudrettede Fortsatser og har sin forreste Rand tydeligt 

 crenuleret. Ligeledes vise de til Forkroppen hörende forskjellige Vedhseug i det vaesentlige samme Form som 

 hos det fuldt udviklede Dyr. Forskjellen indsknenker sig vsesentlig kun til Bagkroppen, der er forholdsvis be- 

 tydeligt mindre udviklet og långt kortere end Forkroppen, medens den hos fuldvoxne Exemplarer omtrent er 

 af dennes Laengde udeu at regne Halevedhsengene. Dog viser ogsaa denne Del et for Arten meget characteris- 

 tisk Kjendemserke i de eiendommelige paa Ventralsiden til den bagre Rand af de 4 forreste Segmeuter fsestede 

 eilierede Börster. Mest afvigende er Halevedhsengenes Form, der ogsaa hos de övrige Arter er underkastet be- 

 tydelige Modifikationer efter Alderen. Det midlerste Halevedhaeng (Fig. 9) er neppe dobbelt saa långt som 

 sidste Segment, medens det hos fuldvoxne Exemplarer naesten er af samme Laengde som de 2 sidste Segmenter 

 tilsammen, og af de talrige Sidetorner er her alene 3 udviklede paa hver Side (hos endnu yngre Individer er 

 alene de 2 Endetorner tilstede). De ydre Halevedhteng ere ligeledes forholdsvis betydeligt kortere end hos de 

 voxne og den indre Gren forsynet med et långt ringere Antal Torner i den indre Kant, nemligen kun 7, me- 

 dens disser Tal hos fuldvoxne Individer er mere end dobbelt saa stort. Forholdet mellem begge Grene er for- 

 övrigt omtrent som hos de voxne, ikke derimod mellem Grenene og Stammen, idet denne sidste er forholdsvis 

 mindre udviklet. 



4. Leucon pallidus G. O. Särs. 



(Tavl. III. Fig. 10). 

 Leucon pallidus, G, O. Särs, 1. c. pg. 57. 



Den forreste Del af Kroppen (Rygskjoldet og lste frie Forkropssegment) af et til denne Ärt hörende 

 Exemplar, en foldvoxen Hun, erholdtes paa den under Toreli/s Ledelse i Aaret 1861 foretagne Spetsbergs- 

 Expedition fra det enorme Dyb af 1400 Favne under 76° 5' Brede og 13° 5' östlig Laengde. De ovennsevnte 

 Dele af Exemplaret ere fuldkommen vel conserverede, saa at jeg herefter med Sikkerhed har kunnet bestemme 

 Arten. Det var mig mindre uventet at trseffe denne Art iblandt de Spetsbergske Dybvandscumaceer, da jeg ved 

 vore Kyster netop har fundet den almindeligst paa de större Dybder, ligetil 450 Favne, det störste af mig hid- 

 til undersögte Dyb. At den imidlertid endog skulde gaa ned til över det tredobbelte Dyb, bliver dog i höi 

 Grad maerkeligt og synes at vise at de egentlige Dybvandsdyr have en sserdeles vid bathymetrisk Udbreduing. 



Naervserende Art, der först af mig blev opstillet i 1864 efter Exemplarer tagne ved Dröbak paa 50 — 60 

 Favnes Dyb, synes at forekomme längs vor hele Kyst. Jeg har saaledes senere truffet den saavel i Hardanger- 

 fjorden som ved Lofoten, paa begge Steder fortrinsvis paa de störste Dyb. 



Fra de övrige Arter af Slsegten kjendes den let (se Fig. 10) ved Rygskjoldets Form, den staerkt udvik- 

 lede dorsale Crista og det store naesten horizontale, i Enden stumpt tilspidsede og kun med 3 smaa Tfender 

 bevsebnede Rostrum. Den hörer til de mindre Arter af Slsegten, da Laengden af fuldvoxne segbaerende Exem- 

 plarer kun lidet overgaar 4 Mm. 



5. EUDORELLA GRACILIS G. O. SäRS n. Sp. 



(Tavl. III. Fig. 11—13). 



Descript. Femiua adulta. Corporis forma valde elongata et gracilis, cephalothorace supine leviter con- 

 vexo postice sensim attenuato et corpori postico continuo. 



Scutum dorsale parvum segmenta libera 4 anteriora juncta longitudine circiter aeqvans, a latere visum 

 subqvadrangulare, antice fere verticaliter truncatum, fronte (parte ante laciniam mediam) parum prominente et 

 seqvaliter rotundato pilis nonnullis brevibus obsito, marginibus anticis laevibus, angulo inferiore propius tamen 

 sinu brevi et lato deutibus utrinqve 4 marginato instruetis, angulo inferiore obtuso dente majore armato, infer- 

 ioribus postice obliqvis antice horizontalibus dentibusqve minutis circiter 10 crenulatis. 



Segmenta libera corporis antici bene evoluta forma solita pilis brevibus et sparsis obsita. 



Corpus posticum gracillimum, appendicibus caudalibus exceptis antico multo longius pilis sat longis et 

 supine et inferne obsitum, segmento ultimo postice sat produeto. 



