10 G. O. SÄRS, OM CUMACEER FRA DE STORE DYBDER ] XOKDISHAVET. 



2det Fodpar er temmelig stort, lsengere end ftygskjoldet, og har 3die Led teraraelig stserkt forlaenget, 

 betydeligt Isengere end det foregaaende. Sidste Led er af -oval eller bredt lancetdannet Form og rundtorn för- 

 syner med steerke i alle Retninger divergerende Börster. 



De 3 bageste Fodpar vise den for Slaegten normale Bygning, og det lste af dem er som ssedvanligt 

 forsynet med vel udviklede Svömmepalper. 



Halevedhcengene (Fig. 13) ere temmelig staerkt udviklede, oratrent saa länge som de 2 sidste Segmenter 

 tilsammen. Stammen er cylindrisk og i den indre Kant forsynet med 7 särdeles tynde naesten börsteformige 

 Torner. Grenene ere ulige länge. Den indre er som ssedvanligt den laengste og omtrent af Stammens Lsengde, 

 21eddet, med det yderste Led meget kort, kun \ saa långt som lste og i Enden forsynet med en stserk Torn 

 og en läng Borste. Den indre Kant af denne Gren er bevaebnet med 11 Torner, hvoraf de 8 tilhöre lste Led 

 og ere betydeligt laengere og tyndere end de 3 til sidste Led faestede, samt tydeligt cilierede. I den ydre 

 Kant af samme Gren er desuden fsestet 4 tynde Börster, 3 til lste og 1 uaer Enden af sidste Led. Den ydre 

 Gren er omtrent \ kortere end den indre. Dens lste Led er sserdeles skjsevt afskaaret i Retningen indenfra 

 udad, saa at det mere tager sig ud som et Slags Skjael, der bedaekker lloden af det ydre Led udad. Dette 

 sidste er af lineaer Form og i den indre Kant samt ved Spidsen forsynet med en Del länge tildels cilierede 

 Börster. 



Af de övrige bekjendte Arter synes den nsermest at slutte sig til E. hirsuta G. O. Särs, til hvilken jeg 

 i Begyndeisen var tilböielig til at henföre den. Den nöiere Undersögelse har imidlertid vist flere Afvigelser. 

 Isaer er den til Adskillelsen af de herhen hörende Arter saa ypperligt anvendelige Charaeter, nemlig Forholdet 

 af Bygskjoldets forreste Kanter (Fig. 12) temmelig forskjelligt hos begge Arter 1 ). Den ligner i denne Hense- 

 ende noget mere E. truncatida Sp. Barte, fra hvem den dog bestemt adskiller sig foruden ved sin betydeligt 

 slankere Kroppsform ved 2det Fodpars forskjellige Bygning. 



6. Campylaspis rubicunda (Lilljeborg). 



(Tavl. IV. Fig. 14—16). 



Cuma rubicunda Lilljeborg, Ofvers. af Vet. Akad. Förhandl. f. 1855, pg. 121. 

 Campylaspis rubicunda G. O. Saks, 1. c. pg. 77. 



Et sserdeles kraftigt udviklet Exemplar af naervaerende eiendommelige Cumace erholdtes paa den i Aaret 

 1861 foretagne Spetsbergs-Expedition fra det enorme Dyb af 1050 Favne, under 75° 45' Brede. Den nöiagtige 

 Sammenligning, jeg har anstillet med Exemplarer tagne af mig ved vore Kyster, har vist, at dette Exemplar 

 virkelig, uagtet sin Förekomst paa et saa betydeligt Dyb, hörer till Lilljeborgs Cuma rubicunda, noget man 

 mindst skulde have ventet, da denne Art netop af alle er den, der ved vore Kyster gaar höiest op. 



Det tagne Exemplar, der er omtrent 5 Mm långt, er en endnu ikke fuldt udviklet Han, som dog netop 

 synes at have villet undergaa sin sidste Hudskiftning for at blive fuldt udviklet. Rygskjoldet er nemlig (se 

 Fig. 14) allerede betydeligt fladere og mindre hvoelvet end hos Hunnerne og de yngere Hanner, og de nedre 

 Antenner have allerede strcekt sig lige ud og traede frem bag Bygskjoldet fölgende de forreste frie Forkrops- 

 segmenters nedre Band indtil det 4de Segment. Ogsaa ere Svömmepalperne paa 3die og 4de Fodpar allerede 

 temmelig staerkt udviklede. Ovenfraa seet (Fig. 15) viser Forkroppen den for Arten characteristiske regelmaes- 

 sige ovale eller segdannede Form, men er noget mindre opbkest end hos Hunnerne. Halevedhaengene (Fig. 16) 

 ere som de fleste övrige Kropsvedhaeng af noget kraftigere Bygning end stedvanligt hos den paa grundere Vand 

 levende Form, men forresten nöiagtigt overensstemmende i alle sine Detailler. 



Fra de övrige Arter kjendes denne Art let ved sit jevnt hvaslvede fuldkommen glatte R3'gskjold og ved 

 den intensive röde Farve, der selv paa Spiritusexemplarer icke tabes, men blöt overgaar til en noget mörkere 

 rödviolet Farvenuance. 



Den synes at forekomme längs vor hele Kyst, men aldrig i nogen synderlig Msengde. Foruden i Chri- 

 stianiafj orden har jeg saaledes senere träffet den i Hardangerfjorden og ved Lofoten. Paa sidstnaevnte Sted 

 toges den paa omtrent 200 Favnes Dyb, hvorimod den paa de övrige af mig undersögte Lokaliteter helst sy- 

 nes at leve paa betydeligt grundere Vand, 12 — 20 Favne. 



Slaegten Campylaspis blev af mig 1864 opstillet for nasrvaerende af Lilljeborg först opdagede Cumace- 

 form, hvis anatomiske Bygning jeg fandt saerdeles' afvigende fra de övrige mig bekjendte Cumaceer. Denne 

 Slaegt har nu vist sig at vaere naest efter SI. Diastylis den mest artsrige i denne Krebsdyrgruppe, da jeg for- 

 uden naervaerende typiske Art endnu har adskilt 6 norske Arter, nemlig: C. costata, undata, verrucosa, borrida 

 sulcata og affinis. Hertil kommer endnu en vestindisk Art, C. pulchella G. O. Särs, som senere skal omtales, 

 saa at altsaa Slaegten for naervaerende Tid taeller ikke mindre end 8 forskjellige Arter. Alle disse Arter staa 



') Se Afbildningen af disse Kanter hos E. hirsuta i min Afhandling över Josephines Cumaceer. 



