III. 



A). En aumärkiiing om den Thomsonske elektrometern. 



B). Om fri elektricitet inomhus. 



C). Om elektricitetsutveckling vid vätskors upplösning i droppar. 



i? ortsatta studier af elektricitetens kosmiska företeelser hafva visat mig, att det om- 

 fattande och invecklade ämnet helt visst kommer att påkalla ett och annat arbete, som 

 till sjelfva hufvudfrågan blott står i ett fj armare förhållande. Äfven för uppsatser af 

 sådant innehåll har jag trott mig kunna bibehålla den från början antagna öfver- 

 skriften. 



En sådan är den föreliggande. Han omfattar ■ — som ofvan angifves — egent- 

 ligen tre till sitt ämne skilda uppsatser, men hvilka jag önskat sammanfatta till en 

 enda, helst som de två förstnämnde någon gång i den siste åberopas. 



A. En anmärkning om den Thomsonske elektrometern. 



1. Vid mina undersökningar har jag alltid begagnat den i många hänseenden 

 prisvärde Thomsonske elektrometern 1 ). Instrumentet är dock ingalunda fritt från olä- 

 genheter. Det måste begagnas med ytterlig vaksamhet, enär det mycket kan miss- 

 leda. Dessutom är det behäftadt med ett särskilt, synnerligen missledande fel, som är 

 oskiljaktigt från det väsentligen egendomliga hos dess hittills varande inrättning. Jag 

 har ingenstädes a ) sett detta förhållande anmärkt. Tvärtom förklarar författaren till 

 en nyligen offentliggjord, betydligare, afhandling sig ur stånd att tolka en företeelse, 

 som helt naturligt väckt hans uppmärksamhet och som beror af ifrågavarande fel. 

 Hans uppfattning af företeelsen är att mängden elektricitet hos ene polen af en gal- 

 vanisk stapel, om den andre afledes till jorden, vacklar utan ordning, så att olika ut- 

 slag kunna erhållas för de två polerne 3 ). 



I Thomsonske elektrometern står — som bekant — visarnålen ständigt i ledande 

 förbindelse med det inre af en svagt laddad Leydnerfiaska. Visarens nollpunkt är 

 midtöfver en smal springa, som två halfcirkelformiga, lika stora, metallskifvor lemna 

 emellan sig. Af dessa skifvor, som äro isoleradt fastade i gemensamt plan, sättes van- 

 ligen endera — kondensatorn — i förbindelse med jorden ; den andra — kollektorn — 

 deremot upptager medelst en utom elektrometerhuset utskjutande del den elektricitet, 



l ) I sina väsentliga delar närmast överensstämmande med beskrifningen på »Félectrométre ä cercle divisé et 



å miroir» i Ann. de Ch. et de Ph. (4) VII, s. 149. 

 " 2 ) Såframt ej Hr Thomsons föreskrift om elektrometervisarens höjd öfver skifvorna syftar härpå. Jfr. A. st., 



s. 151. 

 3 ) Jfr. Poe;g. Ann. CXLIV, s. 161. Det uppgifves att liknande olikheter — såsom ock Dellmanx i Pogg. 



Ann. LXXXYI, s. 536 anför — kunna visa sig äfven på den Dellmanska elektrometern. Men, liksom 



dessa helt visst äro mera oregelbundna, hafva de ock en helt annan anledning, och sannolikt bero de af 



alla de omständigheter, som i nästföljande uppsats B. skola afhandlas. 



