KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. I!. N:0 8. 5 



icke funnes. Alldeles det motsatta måste inträffa, om V och K äro af samma tecken. 

 I förra fallet måste följaktligen de ofvan med M och ,« betecknade storheterna blifva 

 större än i det sednare; hvarjemte R genom elektriske tyngdpnnkternes förflyttning 

 tvärtom bör blifva mindre vid attraktion än vid repulsion. 



c). Så länge som Leydnerflaskan är elektrisk, måste ock elektrometerskifvorna 

 vara det. Men isolatorer äro, liksom ledare, mottaglige för elektrisk induktion. På 

 grund häraf blir öfre delen af kollektorns isolatorer i den Thomsonske elektrometern 

 genom den ständigt elektriske visarens inflytande — medelbart genom skifvorna — all- 

 tid elektrisk, och detta med motsatt tecken mot visarens. När derför en elektricitets- 

 mängd meddelas kollektorn, införes hon i sjelfva verket mellan två motsatt elek- 

 triske kroppar: visaren och kollektorns isolator. Attraheras denna mängd af elek- 

 triciteten hos isolatorn, så minskas derigenom hennes repellerande verkan på nålens, 

 och tvärtom. 



Dessa tre, nu afhandlade, felanledningar verka således i samma riktning; och det 

 så, att af två lika stora, men till tecknet motsatta, elektricitetsmängder, som uppmätas, 

 ger den med Lej-dnerflaskans laddning liknämnda ett mindre utslag än den andra 1 ). 

 Det är en svår uppgift att till och ined under enkla förutsättningar härleda ett mate- 

 matiskt uttryck, som återgifver inflytandet af de särskilta felanledningarna. Men rim- 

 ligtvis bör felet växa med förhållandet mellan utslagens storlek och visarens höjd öfver 

 skifvorna, äfvensom med bredden af springan mellan de sistnämnda. Derjemte är tyd- 

 ligt, att till och med för elektricitetsmängder af samma tecken men olika storlek ut- 

 slagens nummervärden ej utan korrektion kunna vara fullt jemförliga uttryck. 



d). Ännu ett fjerde fel bör jag här anmärka. Om man toge bort de två elek- 

 trometerskifvorna, skulle ändock ett utslag uppstå, när man laddar Leydnerflaskan; ty 

 det är omöjligt att så inrätta visaren med sina bihang, att han icke riktas af repulsio- 

 nen från flaskans öfrige delar. Denna verkan framkommer så ögonskenligt, då man 

 ändrar Leydnerflaskans laddning, att man deraf ungefärligen kan bedöma ändringens 

 storlek: visarens nollpunkt förflyttar sig nemligen, och detta inträffar äfven om båda 

 skifvorna afledas. Efteråt drar han sig dag för dag småningom tillbaka, i samma mån 

 som flaskan efter hand tappar sin laddning. 



Då den riktning, i hvilken sistnämnda felanledning sträfvar att föra visaren, är 

 oberoende af det elektricitetsslag, hvarmed flaskan är laddad, och af hvilkendera skifva, 

 som nyttjas till kollektor eller kondensator, bestämmer anordningen häraf, huruvida 

 detta fel ökar eller minskar de öfriga. Dess storlek deremot beror naturligtvis, utom 

 af laddningens storlek, af huru Leydnerflaskans delar äro beskaffade och huru de 

 hopsättas. 



Man ser af det anförda, huru olika elektrometern kan angifva lika stora elektri- 

 citetsmängder. Det beror dock på, huru pass dessa felanledningar inverka pä mät- 

 ningen. Att detta icke är obetydligt, kommer att nogsamt visa sig i det följande. 



') I ofvan citerade undersökning var enligt de på sidd. 29, 30 och 162 meddelade försöksserierna elektrome- 

 tevns Leydnerflaska helt visst laddad med positiy elektricitet. 



