KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. II. N:0 8. 11 



För att bevisa detta behöfver man blott stiga upp på en isolerpall och derifrån 

 beröra elektrometerns elektrod, som för detta ändamål helst bör vara långt utdragen. 

 Består han t. ex. af en lång metalltråd, hvars frie ände man lagt i beredskap t. ex. 

 på observationstubens bord, så är det tillräckligt att stiga upp på isolerpallen och se- 

 dan lyfta metalltråden med handen, för att framkalla ett positivt utslag, som efter om- 

 ständigheterna kan uppgå till värdet af utslaget för 12 zink-koppar-vattenpar och der- 

 utöfver. Ett stort utslag vinnes genom att gå ett par slag öfver golfvet eller med ar- 

 marne göra ett par svängningar, innan man stiger upp på pallen. Slutar elektroden 

 med en låga eller en vattenstråle, så erhållas, då man närmar sig dem, samma fenomener, 

 utan att man behöfver isolera sig från golfvet: ett positivt utslag uppstår, men för- 

 svinner ögonblickligen, då man aflägsnar sig. 



Att det verkligen är klädernas elektricitet och icke menniskokroppens, som för- 

 orsakar dessa fenomener, synes deraf att, om man förbinder elektrometern med isoler- 

 pallen och på honom lägger t. ex. sin rock, ett positivt utslag uppstår, som blir 

 större, om man förut gnidit rocken med handen. Hänger man rocken på t. ex. en 

 stol eller — för att undvika friktion mot annan kropp — på en våt krok och berör 

 honom med en långt utdragen elektrod, så erhålles ock ett positivt utslag, som dock 

 snart sjunker mot noll. Deremot erhålles intet märkbart utslag, om man naken gnider 

 sin kropp och derpå bestiger pallen; ej heller synes skodonens gnidning mot golfvet 

 bidraga till fenomenet. Alla försök på detta sätt kunna kortligen sammanfattas deruti, 

 att ylletyg är ett halfledande ämne, som blir positivt elektriskt genom gnidning mot 

 menniskohuden, liksom ock mot flera andra ämnen. 



Då man rör sig, blifva således kläderna positivt elektriska och den motsvarande 

 negativa går bort efter kroppen och vidare. 



8. Men hvilken verkan utöfvar detta på den omgifvande luften och de föremål, 

 mot hvilka hon inomhus ligger an? 



Härom kan ett lika enkelt försök lemna upplysning. Står man sjelf på isoler- 

 pallen och der bredvid en med elektrometern förbunden låga, förblir elektrometer- 

 visaren nästan orörlig, huru man än med handen gnider sina kläder, med vilkor att 

 man ej betydligare förändrar sin ställning till lågan eller elektroden i hans helhet. 

 Men slår man till kläderna med handen, en käpp eller dylikt, eller skakar man dem 

 nära intill lampan, så springer elektrometervisaren ut med ett stort utslag åt negativa 

 hållet. Detta utslag ökas, om man stiger ned frän pallen; och det sjunker mycket 

 långsamt mot noll. Likaså efterföljer ett sådant negativt utslag — fastän mindre — 

 det positiva, som uppstår, om man går på golfvet och närmar sig lågan, samt stannar 

 der en stund. Det ökas dervid betydligt, om man först piskar, klappar eller skakar 

 kläderna så, som då man vill befria dem från dam, och sedan aflägsnar dem från lågan. 



På dessa och liknande sätt har jag t. ex. med en rock kunnat framkalla först ett 

 positivt utslag och sedan, genom att blott och bart aflägsna rocken, förvandla detta 

 till ett negativt, för hvilket skalans 120 delar varit otillräckliga, vid tillfällen då 12 

 par af zink-koppar-vattenstapeln gifvit 20 eller 30 skaldelars utslag '). 



x ) För att ej med afseende på förklaringen af de sista företeelserna, gifva intrycket al' föregående beskrifniu- 



