KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. II. N:0 8. 13 



den yttre. Hos metaller är den yttre stor. Detta antyder att den sednare egenskapen 

 skulle vara gemensam för glänsande ämnen, den förra för matta. Hvad kattskinnet 

 angår, synes denna egenskap verkligen tillhöra det, ty eljest skulle det vara svårt att 

 fatta, huru de allbekanta gnistorna från en katt, som man stryker, skulle kunna till- 

 komma. De måste nemligen vara en urladdning till handen — kanske ock till luften 

 — af elektricitet, som vid strykningen stannar hos håren. 



11. Innan jag tillsvidare lemnar detta ämne, torde jag böra bemöta ett par in- 

 vändningar, som möjligen kunna göras mot sjelfva hufvudsaken. 



Att de sekundära företeelser, som jag antagit härleda sig från att luften elektri- 

 seras, icke äro en efterverkan af elektricitet hos elektrometern och hans elektrod — 

 ehuruväl äfven en sådan finnes — bevisas deraf att deras elektriska tecken och tecken- 

 ombj^ten bero af vilkor, som ej med isolatorernes tillstånd ega något sammanhang. 

 Dessutom visa följande försök mycket ögonskenligt, att det är sjelfva luften, som är 

 elektrisk. Håller man en elektrisk kropp på större afstånd från en lång elektrod, som 

 slutar med låga, och der fläktar med honom, eller fläktar man der med en skärm, se- 

 dan kroppen blifvit bortlagd, inträffar understundom, att elektrometervisaren stötvis 

 gör ett allt större och större utslag, som ej kan borttagas genom att öfverfara elek- 

 trodens isolatorer med lågan af en spritlampa. Likaså kan man vicl början af en för- 

 söksserie — ■ innan luften i hela rummet blifvit elektrisk — genom att med en skärm 

 fläkta kring elektrodens låga bortskaffa de sekundära fenomenerna, ehuru detta icke 

 lyckas genom att behandla elektrodens isolator med låga. 



Men man skulle kunna föreställa sig tillkomsten af dessa fenomener på det sättet, 

 att luften i rummet af någon okänd anledning egde negativ elektricitet och att denna 

 droges till elektroden, när en positivt elektrisk kropp närmades honom. Men om så 

 vore, skulle aldrig det sekundära fenomenet blifva positivt. Likväl har jag kunnat 

 vända om hela fenomenet med en och samma kropp. I den afsigten isolerades på 

 lämpligt sätt en filttoffel. Han förhöll sig vid gnidning som ylle: primära fenomenet 

 blef ett positivt utslag, det sekundära ett mycket starkt negativt. Men sedan jag med- 

 delat honom negativ elektricitet — från en elektrisk apparat — blef det sekundära 

 fenomenet ett mycket starkt positivt utslag; och dessa sina nya egenskaper bibehöll 

 han mycket envist. 



12. Dessa fenomener äro ganska lätta att framställa, om man som ledning fast- 

 håller den synpunkt, ur hvilken de här ofvan blifvit tolkade. Likväl får man ej länge 

 hålla på med försöken. Synnerligast om de omväxlas så, att luften skiftevis blir starkt 

 positivt och negativt elektrisk, inträder snart en sådan förvirring, att man ej kan be- 

 herrska en enda företeelse. Till och med sedan man upphört med alla försök, fort- 

 sätter elektrometern och liksom återupprepar dem på egen hand. 



13. De ofvan — i stycket N:o 6 — inledningsvis beskrifna företeelserna torde 

 nu ej behöfva någon särskilt förklaring. Derernot tillåter jag mig afsluta denna upp- 

 sats med ett par anmärkningar om ifrågavarande elektricitetskällas möjliga inverkan på 

 några exempelvis valda resultater af bekantgjorda undersökningar. 



Det torde här ofvan vara nogsamt visadt att om elektroden utgöres af en lång 

 metalltråd, som slutar med t. ex. en låga, måste observatorns närvaro ytterst störande 



