16 K. A. HOLMGREN, OM ELEKTRICITETEN SOM KOSKISK KRAFT. 



skaplig sanning; ty vid närmare granskning torde flera bland de ofvan sammanförda 

 resultatcr, hvarpå en sådan slutsats skulle grundas, fast heldre befinnas sjelfva vara i 

 behof af stöd. 



Vid att utan ytterligare pröfning anse elektricitetsutveckling åtfölja kroppars 

 sönderdelning genom andra mekaniska medel än gnidning torde kunna uppstå betänk- 

 ligheter, i betraktande af att just friktionen med mycken lätthet inblandar sig i sådana 

 försök *). Ett exempel härpå utgör historien om elektricitetsutveckling vid afdunstning. 



Hvad sönderdelningen genom värmet och kemiska kraften angår, har Hr Hankel ) 

 gifvit goda skäl för att ämnets förflygtigande genom förbränningsprocessen för de elek- 

 triska fenomenerna dervid har en blott underordnad betydelse. 



Återstår således blott disjunktionen genom elektricitet. Men svårligen torde deri 

 ligga ett bevis för att icke hela det yttre arbete, som t. ex. vid vätskors droppning 

 förvandlas till inre, skulle kunna blifva värme; — lika så litet som t. ex. tillvaron af 

 den nya elektromotoriska kraften i galvaniska ljusbågen af någon lär kunna anses hafva 

 varit bevisad redan genom den allbekanta elektricitets-utvecklingen vid fasta kroppars 

 friktion. 



De ofvan anförda erfarenheterna från den fria naturen syntes ostridigt stå min 

 tillämnade undersökning närmast. Om likväl de elektriska fenomenerna verkligen upp- 

 stode i och med vattendropparne, borde, med afseende på det sannolika sättet för ne- 

 derbördens bildning, den elektromotoriska kraften snarare tillskrifvas de egendomliga 

 förloppen vid sjelfva droppbildningen än någon vattnets mekaniska sönderdelning. Men 

 ganska väl kunde vattendropparnes andel i dessa fenomener helt enkelt bestå uti att 

 de fortfora en redan befintlig fri elektricitet. Härom, hoppades jag, skulle någon upp- 

 lysning möjligen vinnas genom den undersökning, för hvilken jag nu går att redogöra. 



§ 1. Försöksmetoden. 

 16. Det är allmänt bekant att lågor och utströmmande vätskestrålar eller fal- 

 lande droppar äro synnerligen verksamma att från kroppar aflägsna fri elektricitet. 

 Med afseende härå borde någon särskilt anordning träffas, som hindrade de båda elek- 

 tricitetsslagen — i händelse af elektricitetsutveckling vid droppningen — att följas åt, 

 med dropparne. Detta borde kunna ske genom att forma droppkärlet så, att dropp- 

 bildningen komme att försiggå djupt inne i en ihålighet hos detsamma: den qvar- 

 blifvande vätskans elektricitetsslag borde då breda sig öfver droppkärlets utsida, det 

 motsatta följa med droppen. I öfverensstämmelse härmed utgjordes mina apparater af 



sätta lika förlopp, torde vara lika visst som att det behöfves olika maskiner för att förvandla t. ex. det 

 arbetsförråd, som ligger i ett vattenfall, till olika slag af mekaniskt arbete. 



x ) Några enstaka försök, som jag anstalt öfver elektricitetsutveekling vid fasta kroppars afslitning hafva gifvit 

 negativt resultat, när all yttre friktion varit förebygd; stänger af ebonit eller lack hafva ej livar för sig 

 gifvit någon elektricitet, men väl ebonitstänger, då de vid afslitningsstället varit öfverdragna med lack. 

 Lackflisor sprungo ock vid afslitningen loss från eboniten. — Det är ej heller så uppenbart hvad som, 

 när en homogen stång af ända igenom lika form afslites på midten, hos de båda hälfterna skulle åstad- 

 komma en elektrisk polaritet. Sedan flera år tillbaka har jag varit betänkt på att åtminstone vid friktio- 

 nen studera förhållandet mellan värme- och elektricitets-utvecklingen, hvilket förhållande synes från ämnen 

 till ämnen genomgå alla möjliga storhetsgrader. 



2 ) Abh. d. Leipz. Ges. VII, s. 1. 



