KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. II. N:0 8. 21 



13. Kopparen på tutan: L' & — — 34 



14. Samma försök: — 33 



L' 5 = — 33,ö 



15. Platinan på tutan: L 5 = — 15 



16. Samma försök: — 10 



£ 5 = — 12,* 



17. Föreningen med våt bomullstråd: x" = — 20,0. 

 K' b = 10,5; x" 5 — — 23,0, x" b — x" — — 3,n; ^tt = 2,09. 



Medeltalen af de två seriernas resultater blifva: 



K b = 14,?; x 5 = — 23,?, .v- — x = — 2,? ; -^ = 1,63. 



20. Det är sannt att dessa försök, strängt räknadt, ej slogo väl ut, för så vidt 

 med dem skulle bevisas att en konstant kraft låg till grund för utslaget x. Så t. ex. 

 blifver ej förhållandet mellan x och K 2 detsamma, antingen det beräknas ur A) och B) 

 eller ur a) och b). Vidare är x : K för samme silfver-platinatråd (d) den ene dagen 

 nästan 50 procent större än den andre. Ehuruväl det ej skulle behöfvas stort fel i 

 experiraenterna eller hos den Thomsonske elektrometern för att åstadkomma dessa 

 oegentligheter, så kunna de dock vara verkliga afvikelser och x det oaktadt vara 

 konstant, såsom försöken i det hela angifva. Ty det är ingalunda nödvändigt att 

 hvilken förändring som helst i omständigheterna vid försöken skall medföra samma 

 verkan på fenomenerna af båda de krafter, som här äro i fråga. Och i sjelfva 

 verket bevisar afdelningen e) att det motsatta kan ega rum. Blott en förändring 

 i anläggningen af föreningstråden förändrar der för ett och samma trådpar K med 50 

 procent, hvaremot x icke träffades af den ändringen. Detta synes mig tvärtom som 

 bisak bevisa, att om denne metod skulle — som Hr Thomson med rätta förordar 1 ) 

 — begagnas för bestämningar af elektromotoriska krafter, behöfver han först noggrannt 

 studeras och utbildas. Att en olägenhet gör sig gällande vid metaller, som angripas 

 af vatten, skall längre fram blifva t}'dligt. 



Hvad slutligen beträffar det förhållandet att i alla försöken, utom ett under af- 

 delningen C), det beräknade x genomgående är större än det direkt observerade (x ), 

 så var det just bemödandet att kunna förklara detta, som ledde till upptäckten af det 

 Thomsonska elektrometerfelet. Det är ju uppenbart af det sätt hvarpå x beräknas, att 

 det elektrometerfelet skall ingå i x och x ; och att det skall växa med växande utslag- 

 är ofvan visadt. I sjelfva verket är x — x Q långt mindre än de med särskilt afseende 

 på elektrometerfelet anstälda försöken — jfr. Tab. I — skulle medgifva. Men elektro- 

 metervisaren befann sig i nu afhandlade försök högre öfver skifvorna, och Leydner- 

 flaskan var starkare laddad med en elektrofor. Att i alla händelser icke hela de med 

 x betecknade storheterna blott och bart kunna vara halfva elektrometerfelet, synes bland 

 annat af serierna under C) och e). 



') Synnerligen tjenlig synes han mig vara för att elektrometriskt bestämma metallers elektromotoriska kraft i 

 beröring med gaser och vätskors med hvarandra. 



