KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. II. N:0 8. 27 



A) A\ = — 50,5 P 3 = + 29,0 



N 2 — _ 50,0 P i = + 29,o 



N 5 = — 48,o P = + 29,o 



N = — 49,5 



B) i 6 =-13,5 

 Z 7 = — 12,5 

 i 8 = — 13,o 



Ao = — 13,u 

 i = — 13,o 



C) .S 9 == — 71,5 



Häraf beräknas «' = 0,18 och *S = + 21,22. Det derefter anstälda försöket 



D) gaf S = + 21,o. 



Att ej a och a' samt b och 6' sinsemellan äro lika stora förutsätter ej större för- 

 ändringar än att öfra kärlet ena dagen varit mera fullständigt blött än den andre. 



Ar nu sjelfva uppfattningssättet riktigt, så kunna de med L betecknade utslagen 

 omöjligen uppkomma genom någon elektricitetsutveckling i nedra kärlet. Ty om ut- 

 slagen L = — 14 eller L = — 13 skulle hafva sitt uppbof uti någon der befintlig kraft, 

 borde bägaren (H), när som helst och utan att vätskan strömmat, gifva ett utslag (y), 

 som enligt föregående försök skulle kunna bestämmas af t. ex. — 13 — y + dy = 

 (1 + 0,is)y. Häraf skulle således följa y — — ll,o. 



Men en kraft, som direkt gåfve ända till 11 skaldelars utslag vid så svag ladd- 

 ning af elektrometerns Leydnerflaska som i dessa försök, skulle vara alltför stor för att 

 kunna undgå den ringaste uppmärksamhet. Tvärtom har jag genom att anlägga bä- 

 garen, dels tom dels fyld med vatten, öfvertygat mig om att det ofvan — i stycket 

 N:o 22 — beskrifna sättet att före hvarje försök urladda nedra kärlet varit fullkomligt 

 ändamålsenligt. 



28. I sammanhang härmed vill jag gifva en beskrifning på, huru den elektrici- 

 tet, som utvecklas under ett enkelt försök med rinnande vatten och utan anbringande 

 af någon känd kraft, visar sig verka på en utanför befintlig kropp. Detta kan göras 

 åskådligt genom att föra en liten, med elektrometern medelst en böjlig metalltråd för- 

 bunden, spritlåga utmed strålen. I närheten af nedra kärlet ger elektrometern ett 

 större negativt utslag, som aftar i samma mon som lågan föres högre uppåt; och detta 

 fortsätter ända till en punkt mellan de båda kärlen, i hvilken utslaget blir noll, hvar- 

 efter det småningom växer åt positiva hållet, ända tilldess att lågan kommer upp till 

 tutan. De två kärlen med sitt mellanrum bilda således liksom en utsträckt kropp med 

 polärt fördelade agenser, och försöket erbjuder i sin helhet samma företeelser, som då 

 man för ett elektroskop utefter en konduktör med polärt fördelad elektricitet eller en 

 kompassnål utefter en magnetstång. 



Jag tillägger att vid alla de olika sätt '), hvarpå jag sökt utröna elektriska för- 



') Ett godt sätt är att med en häfvare eller ett å droppkärlets sida utmynnande längre rör, samtidigt med 

 strömmen innanför tutan, åvägabringa en äfven utanför henne och upphemta dennes andel af vätskan i ett 

 isoleradt kärl. 



