28 



delningen mellan de två kärlen, har denna med den noggrannhet, som försöken med- 

 gifvit, visat sig ske med lika stora elektricitetsmängder af motsatt slag. 



§ 4. 

 Elektriska fenomenerna vid vattnets strömmande äro ej tillfälliga yttringar af olika krafter. 



29. I N:o 17 har jag visat att jemförelsevis rätt betydliga elektricitetsmängder, 

 som meddelas öfra kärlet, äro utan märkbart inflytande på de företeelser, om hvilka 

 här alltjemt är fråga. Vid den anordning, som åt öfra kärlet meddelad elektricitet an- 

 tager, synes således agensets kraftresultant med afseende på spetsen af strålens sam- 

 manhängande del vara, åtminstone tillnärmelsevis, lika med noll. Deraf kan man sluta 

 att, om denna anordning på något sätt kunde förändras, det elektriska agenset i all- 

 mänhet skulle med afseende på samma spets hafva en verksam resultant, och att elek- 

 tricitet följaktligen borde följa med dropparne till nedra kärlet. En sådan olikhet mot 

 den anordning, som meddelad elektricitet antager, eger rum, om en utanför öfra kärlet 

 befintlig kraft från ett håll verkar fördelande på dess naturliga elektricitet. Exempel 

 på verkan af sådana krafter lemna de nyss (i N:o 27) beskrifna försöken med nedra 

 kärlet afsigtligen elektriseradt. 



Om sådana tillfälliga krafter utanför öfra kärlet skulle vara orsaken till det ifrå- 

 gavarande hufvudfenomenet, borde de vara att söka, antingen hos de apparatdelar, 

 hvarmed kärlet uppfästes eller ock utanför desse; och i sednare fallet antingen hos 

 sjelfva zinkhuset eller ock utom eller inom det. 



30. Att zinkhuset fullständigt utestänger alla utanför detsamma befintliga kraf- 

 ters inverkan på fenomenet och ej heller insläpper elektrisk luft är i N:o 24 och 25 

 tillräckligt ådagalagdt. 



Hos zinkhuset befintliga krafter, som skulle kunna gifva upphof åt hufvudfeno- 

 menet, borde påtagligen vara af kontaktselektromotoriskt ursprung. Sådana finnas ock 

 helt visst. Att de likväl ej äro orsaken till fenomenet synes bäst deraf, att detta utan 

 skydd väsentligen utvecklar sig lika som i hus af zink eller jern. Dessutom borde un- 

 der ifrågavarande förutsättning fenomenet blifva större i försök utan än med tuta; men 

 detta är alldeles tvärtom. 



31. Af utanför öfra kärlet verkande krafter, som skulle kunna utgöra fenome- 

 nets orsak, synas inga andra återstå än sådana, som kunna uppstå genom oafsigtlig 

 gnidning af de för öfra kärlets uppfästning nödige delarne. Vanligen har jag isolerat 

 öfra kärlet — för att hufvudfenomenet skulle få utveckla sig under möjligast enkla 

 omständigheter — . Men blott en lätt gnidning af någon isolator skulle kunna gifva 

 anledning till en ganska varaktig elektricitetskälla. 



Emot rimligheten af att taga sådana och liknande felanledningar som förklarings- 

 grund för det regelbundna, negativt elektriska, hufvudfenomenet strider dock all den 

 erfarenhet som kan hemtas från samtliga mina försök. Ty om fenomenet berodde af 

 krafter af ifrågavarande slag, skulle det blifva större, när droppkärlet vore utan tuta, 

 och förändras med apparatens ornändring. Men intetdera är fallet. Tvärtom blir fe- 

 nomenet — som nämndt — obetydligt och oftast omärkligt vid försök utan tuta; hvar- 



