32 K. A. HOLMGREN, OM ELEKTRICITETEN SOM KOSMISK KRAFT. 



des med elektrometern. De utföllo för t. ex. den positive polen sålunda: 82, o; 92, o; 

 76,5; 76,0. Nu är (92— 76) : 76 = 0,21 lika stort som (45,5 — 38,0 : 38 = 0,20, hvilket 

 härledes ur serien — L. Hufvudfenomenet var således åtminstone lika konstant som 

 den 100-parige stapelns. 



34. Att det elektriska fenomenet i dessa försök ej härleder sig från någon elek- 

 tromotorisk kraft, som förmenas uppstå mellan isolatorer eller mellan isolatorer och le- 

 dare, torde det närmast följande bevisa *). 



Om glas, fullständigt omslutet af vatten, eller vatten af luft skulle kunna gifva 

 kontaktelektriska fenomener, så borde detta äfven vara fallet med metaller under samma 

 omständigheter. Utbyttes fördenskull glastutan i en apparat mot en tuta af metall, så 

 borde ej det elektriska fenomen, som är egendomligt för metallens och vattnets kon- 

 takt med hvarandra, förändras, om man öfverdroge hela metalltutan med ett vatten- 

 lager. Men om försöken dervid skulle tvärtom falla så ut, att vatten öfverdraget under- 

 tryckte sistnämnda fenomen och att i dess ställe uppträdde detsamma som när tutan 

 vore af glas med vattenöfverdrag, så vore fenomenet uppenbarligen oberoende af kon- 

 takten mellan vattnet och det ämne, som det omsluter. 



Enligt denne tankegång anordnades följande två försöksserier. I dem nyttjades 

 apparaten tig. 1 med locket fig. 4; till droppkärl en glastratt, som efter vanligheten 

 nedsänkts i vatten, samt till tutor tre lika formade och lika stora (18 cm höga, 5,5 cm 

 vida) af glas, messing och zink, som hvar efter annan med en kork fastträngdes om- 

 kring dropptrattens pip. Dessutom drogs från dropptrattens inre en våt bomullsveke 

 ned till öfre delen af tutan. 



A). Först gjordes försök med de två förstnämnda tutorna. De utföllo sålunda: 



1:0. Glastutan våt: 



L x — — 31,5; zv 2 — — 32,o. 



2:o). Messingstutan torr: 



L 3 = — 3,0; L é = — 6,o; L h = —7,0; L 6 = — 8,0; L 1 = — 9,0; £ 8 = — 10,5. 



3:o). Messingstutan inuti fodrad med vått filtrerpapper : 



L B = — 29,5; L 10 = — 35,0; L lt f= — 38,o; L i2 = — 37,o. 



4:o). Messingstutan, sedan papperet borttagits och hela tutan doppats i destille- 

 radt vatten: 



L 13 = — 31,o; L lé = — 31,5. 



B). Dagen derpå utfördes följande serier: 



l:o). Apparaten hade lemnats orörd efter sista försöket under föregående dagen. 

 Således messingstutan torr, men oxiderad: 



ij = — 21,5; l 2 = — 22,o. 



2:o). Zinktutan torr: 



l s == + 27,0; l i --= + 9,5; l h = + 6,5. 



3:o). Zinktutan fordrad med vått filtrerpapper: 



l e = — 25,5 ; l n = — 26,o; ^ 8 = — 25.5; l 9 .= — 24,5. 



l ) Deremot anser jag ej osannolikt att mina fortsatta undersökningar kunna leda till ett sammanhang mellan 

 här ifrågavarande fenomen och diafragma-strömmarne, hvilka sednare i sådant fall komma att få en helt 

 annan förklaring än den hittills gifna. 



