KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAK. BAND. II. N:0 8. 33 



4:o). Glastutan, fodrad med filtferpapper och doppad i vatten: 



/ 10 = — 30,0; l lt = — 29,5. 



5:o). Zinktutan fullständigt doppad och utan papper: 

 l 12 = — 21,o ; l l3 = l lå = l 15 = — 20,o. 



Förloppen i dessa försök äro mycket ögonskenliga. I serien A) visar L 3 skilnaden 

 mellan det utslag, som tillhör sjelfva hufvudfenomenet {L 1 och L 2 ) och det, som skulle 

 uppkomma ensamt af kontakten mellan vatten och messing. Detta sednare aftager 

 småningom (L å till L s ), allteftersom inessingstutan fuktas af stänket från strålen, och, 

 sedan tutan blifvit fullständigt doppad i vatten, uppgå utslagen (L l3 , i 14 ) till beloppet 

 af glastutans, d. v. s. hufvudfenomenets. Att L 10 , L 11 och L 12 till och med öfverstiga 

 L^ och L 2 anser jag på ett eller annat vis stå i sammanhang med messingens oxide- 

 ring af vattnet x ). Denna uppfattning finner ett stöd deri att messingstutan andra da- 

 gen, sedan hon åter hunnit blifva torr, gaf ända till sju gånger så stort utslag (l L ) som 

 innan hon första gången — dagen förut — varit våt (L s ). 



I afdelningen B) återkommo alla dessa företeelser ännu mera påfallande, men 

 med olikheter, som torde böra förklaras dermed att vatten blir mera elektropositivt i 

 beröring med zink än med messing 2 ); hvarjemte zinkens oxydering synes hafva mot- 

 satt verkan mot messingens, eftersom det ej lyckades mig att med återupprepade för- 

 sök (/ 13 — l l5 ) erhålla ett enda utslag, som gick upp till värdet af / 10 . 



§ 6. 



Om olika dropjwätskors inflytande på fenomenet. 



35. I det föregående har jag steg för steg sökt aflägsna inflytandet af den ena 

 efter den andra af hittills kända elektricitetskällor, som skulle kunna förmodas gifva 

 upphof åt sjelfva hufvudfenomenet på ett sådant sätt, att vätskan dervid blott skulle 

 hafva den underordnade betydelsen att fortskaffa redan skilda elektricitetsmängder. 

 Hufvudfenomenet har bibehållit sin hufvudbestämning alltför tydlig och oföränderlig, 

 för att det ej skulle i vätskans rörelse hafva en för alla försöken gemensam orsak. 



Men enligt ofvan (N:o 14) antydda uppfattning af fenomenets tillkomst borde 

 olika vätskor gifva olika fenomener och ytspänstigheten dervid vara af stort inflytande. 

 Med valet af vätskor inrättadt härefter har jag anstalt några försök. Huru få de hit- 

 tills varit, hafva de dock redan gifvit det märkliga resultatet att det både finnes vät- 

 skor, hvilkas droppar äro mera negativt elektriska än vattnets och sådana med posi- 

 tivt elektriska droppar; hvarjemte den sednare klassen synes utgöras af vätskor med 

 ringa ytspänstighet, såsom sprit, fotogen och svafveleter 3 ), den åter med negativt elek- 

 triska droppar af sådana, hvilkas ytspänstighet är stor i ), såsom t. ex. regnvatten, sy- 



1 ) Jfr. W. Thomson, Proc. of lloy. Soc. of Lond. XVI, s. 71. 



2 ) Péclet, Ann. de Chim. et de Phys. (3) II, s. 239. 



3 ) De starkaste positiva utslag, som jag hittills funnit vid dessa slags försök, frambragtes med en egendomlig 

 anordning af två droppvätskor på en gång. 



4 ) Terpentinen, som visat sig hafva negativt elektriska droppar, gör härifrån ett undantag. 



K. Vet. Akad. Handl. Band. 11. N:o S. ö 



