KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. II. N:u 8. 35 



mot L == med en liten dragning åt positiva hållet, när försöket efterföljde ett med 

 sorten a 2 . 



På liknande sätt hafva flera andra försök utfallit ; och synas mig dessa resultater 

 vara ganska upplysande. 



Först och främst skulle ensamt de innebära ett tillräckligt bevis för att det allt- 

 jemt här ifrågavarande hufvudfenomenet icke kan vara en följd af blott och bart till- 

 fälliga experimenteringsfel. 



Vidare blifver det genom jemförelse mellan försöken B) och C) klart att sjelfva 

 hufvudfenomenet bestämmes af mera än ett moment, och att bland dem finnes ett, 

 som af tutan väsentligen förstärkes, och ett — det positiva — som af henne är mer 

 eller mindre oberoende. På detta sätt synes mig det förhållandet böra tydas att a 2 , 

 som utan tuta ger positivt utslag, med tuta ger negativt; och att b 2 , som ger intet 

 eller svagt utslag utan tuta, med henne ger stort negativt. Men då följer ock af tu- 

 tans verkningssätt, att elektromotoriska kraften för båda fenomenerna ej kan hafva 

 samma säte. 



Anmärkningsvärd är slutligen den efterverkan af ene vattensorten på efterföl- 

 jande försök med den andre, hvilken så tydligt uppenbarar sig i A). Hon visar sig 

 ock i B), hvarest dock i 2:o) med femte försöket återigen börjar en stigning, som se- 

 dan fortsätter igenom alla de sju följande. Det sistnämnda bevisar att den positiva 

 egenskapen, som till en början ökas genom upprepade försök, med många sådana går 

 förlorad, hvilket — enligt försöken i N:o 33 m. fl. — ej är fallet med den negativa. 



37. Allt detta är lätt att förklara, om man blott förutsätter att vattensorterne 

 b äro rena, men att sorterne a, om ock i ytterst ringa grad, innehålla t. ex. litet fett, 

 som kan härleda sig från destillationsapparatens tätningar. Detta flyter vid ihällningen 

 till stor del upp och täcker droppvätskans öfra yta med en tunn hinna, som när vät- 

 skan rinner undan, häftar vid och bekläder öfra kärlets insida. Vid förnyade försök 

 drar sig fettämnet alltmer och mer ned till dropprörets mynning. Den negativa elek- 

 triciteten bör då i samma mon synas aftaga eller den positiva tilltaga, ty sednare skall 

 visas, att vattnet, som i sådant fall kommer att löpa med friktion mot fettet, dervid 

 blir positivt. 



Låter man ett försök med rent vatten {b) följa på ett med orent (a), så sköljer 

 vattenströmmen småningom bort fettämnet och dropparnes negativa elektricitet växer i 

 samma mon. Följa försöken i motsatt ordning, så afsätter sig först med försök efter 

 försök det orenande ämnet, tills det nått sitt maximum, hvarefter en större del än 

 den, som kommer till, sköljes bort och afsätter sig på nedra kärlet och måttet, i hvil- 

 ket bägaren hvarje gång tömmes. På detta sätt förklaras helt naturligt, icke blott den 

 påfallande efterverkan, utan äfven serien B) 2) i sin helhet, liksom ock att sorterne a 

 kanna gifva utslag, när apparaten är utan tuta. 



Om någon olikhet mellan de två här omnämnda vattensorterne finnes i afsecnde 

 på dropparnes vigt eller volym, vätskornas utströmningshastighet, elektriska lednings- 

 motstånd eller afdunstningshastighet, så har hon dock hittills undgått mitt sökande. 



