KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. II. N:0 8. 41 



lockets hos en elektrofor, eller som qvicksilfrets *) och de kroppars, hvilka göra det elek- 

 triskt genom gnidning. Ty enligt försöken uppstår det positiva fenomenet först utanför 

 den trånga rörmynningen, således der droppen eller strålens dropplika delar periodiskt 

 svälla ut och dervid böra lätt gnida mot det derstädes anbragta svårvätta ämnet. Nu 

 är dessutom lättaste vägen derifrån för vätskans elektricitet uppåt genom henne; men 

 för rörgenomskärningens är deremot fortplantningsriktningen utåt. Den sednare ande- 

 len måste således uppsamlas på det torra isolerande ämne, genom hvars gnidning han 

 uppkommit, och derifrån verka inducerande på den just i dessa försök nära belägna 

 punkt af vätskan, der dropparne afskiljas och falla till nedra kärlet. Det svårvätta 

 ämnets oliknämnda elektricitet dragés dervid till droppstället, den liknämnda repelleras 

 upp genom vätskan till droppkärlets öfre delar och till tutan, om sådan finnes. För- 

 söket P) här ofvan visar att rörets växande borde blifva negativt elektrisk ; hvadan ock 

 öfra kärlet kunde blifva negativt, äfven om en annan kraft verkade i motsatt riktning 

 men svagare. Vore friktionsverkan tvärtom svagare än denna andra kraft, så borde — 

 liksom i försöken med vattensorterne a och c — ett negativt fenomen uppstå, som 

 vore mindre än det med rent vatten. 



Deremot kunna icke de positiva fenomenerna vid svafveleter m. fl. förklaras på 

 samma sätt; ty dessa vätskor 2 ) häfta fast vid glas, d. v. s. det ämne, som begagnades 

 till dropprör; och någon elektricitetsutveckling genom yttre friktion kunde derför icke 

 komma till stånd 3 ). 



§ 8. 

 Stället för elektriska fenomenets uppkomst hos vätande vätskor. 



44. Genom det föregående är bevisadt, att ena momentet af hufvudfenomenet 

 hvarken har sin grund i elektriska krafter, som möjligen kunna finnas utanför dropp- 

 vätskan, ej heller uppkommer genom kontakt eller friktion mellan henne och de äm- 

 nen, hvaraf hon omslutes, men att fenomenet detta oaktadt mycket växlar med dropp- 

 vätskans egenskaper. Häraf följer att fenomenet utvecklas inom vätskan sjelf; och der- 

 med är i sjelfva verket droppstället tillräckligt utpekadt som den elektromotoriska 

 kraftens säte. Detta skall genom hvad som nu följer fullständigare bekräftas. 



Om den elektriske härden befunne sig i droppbildningsstället, borde på grund af 

 tutans verkningssätt den sammanhängande delen af strålen vara utan elektricitet, men 

 den i droppar upplöste elektrisk. Det befanns tydligen vara så, när vatten upphem- 

 tades med ett litet glaskärl, som med ett långt vidhäftadt skaft af gummilacca och trä 

 infördes i tutan till olika ställen af strålen. Men detta prof var ej fullt pålitligt för 

 klädnadselektricitetens skull. 



Genom att ställa frågan något annorlunda vanns ett säkrare medel. 



*) Jfr. Eiess, die Lehre v. d. lleib., §§ 921 och 922. 



'-) Enligt Helmholtz och Pietrowski, Wien. Ber. XL, s. 658, äro svafveleter och alkohol — åtminstone vid 



beröring med metaller — just utmärkta för denna egenskap. 



• ! ) Ehuruväl jag trott mig finna en gemensam förklaringsgrund för alla positiva fenomenerna, anser jag mig ej 



ännu böra yttra mig derom, alldenstund mina undersökningar deröfver ännu äro mycket ofullständiga. 



K. Vol. Akad. Han.ll. B. 11. N:o 8. « 



