42 K. A. HOLMGREN, OM ELEKTRICITETEN SOM KOSKISK KRAFT. 



Örn dot kunde ådagaläggas, att, i apparaten med tuta, droppbildningsstället skif- 

 tar vätskan i två sådana delar, att den ene förflyttar åt honom meddelad elektricitet 

 till nedra kärlet, den andre deremot till det öfras utsida, så vore genom de föregående 

 försöken bevisadt att en elektromotorisk verksamhet eger rum i sjelfva droppbildnings- 

 stället. Ty i alla föi^söken har hufvudfenomenets kännetecken varit att båda kärlen på 

 en gång erhållit hvar sitt elektricitetsslag. 



Härefter inrättades ett par försök. I dem nyttjades till öfra kärl en från de 

 förut beskrifna något afvikande anordning. Af en rottingring och ett linnestycke hop- 

 syddes ett slags fodral åt den glastratt, som skulle tjena till droppkärl och hvars pip 

 derför — som vanligt — var utdragen i en spets. Från rottingen utgingo fina hamp- 

 snören, hvarmed detta droppkärl upphängdes på ebonitarmarne i zinkhusets lock fig. 4. 

 Som tuta användes en i båda ändar öppen pappcylinder, hvilken med långa öglor af 

 hampsnören upphängdes på ett par i linnefodralet fastsydda benknappar. Hela det nu 

 beskrifna öfra kärlet neddoppades i droppvätska kort före hvarje försöksserie. Från 

 närheten af trattens pip och uppigenom ett hål på zinkhusets lock leddes en koppar- 

 tråd, som dervid omsorgsfullt isolerades från alla andra apparatdelar. 



45. Nedre änden af koppartråden veks och afpassades genom föregående pröf- 

 ning så, att vattenstrålen, när han kom ut ett litet stycke ur droppröret, följde tråden 

 och på sådant sätt fick en ny sammanhängande del nedanför honom. I hufvudförsöken 

 leddes koppartrådens öfre ände antingen till den 100-parige vattenstapelns positive (+p) 

 eller negative ( — p) pol eller ock lemnades han isolerad (i). 



+ p — p i 



L l = — 11,5 A= — 12,o L 3 = — 13,o 



L 5 =— 12,o Li = — 14,o L 6 = — 13,o 



Jag anser observationerna riktigt uttrycka lagen för fenomenet. En liten ver- 

 kan af stapeln bör nemligen synas; ty sedan droppvätskan upphört att strömma 

 och med detsamma det ledande sambandet mellan öfra kärlet och stapelns poltråd är 

 afbrutet, uttömmer sig alltid den lilla återstod af droppvätska, som rymmes i tratt- 

 pipens tillspetsade del, genom några få, men väl från hvarandra skilda, droppar. Dessa 

 stodo ej i samband med öfra kärlet, när de under fallet träffade poltråden, och med- 

 förde derför något af hans elektricitet till det nedra. Med denna förklaring torde för- 

 söken kunna påstås bevisa, att ingen elektricitet öf ver går från den sammanhängande strå- 

 len till dropparne, när apparaten är försedd med tuta. Nedra kärlets negativa elektri- 

 citet, hvars utslag L x — L 6 angifva, och hennes motsvarande positiva hos öfra kärlet 

 måste således förutsätta en elektromotorisk kraft i sjelfva droppbildningsstället. 



46. Slutligen gjordes några försöksserier, för hvilka en liten skifva af tvättsvamp 

 stadigt fastades vid koppartrådens nedre ände. Meningen dermed var att kunna in- 

 skjuta stapelpolen på olika ställen i trådens väg utan att derigenom åstadkomma något 

 synnerligt stänk. Så länge svampen dervid skulle komma att genom sammanhängande 

 strålen stå i ledande förbindelse med tutan, borde såväl utan som med förening med 

 endera polen, hvilken som helst, ett litet negativt utslag uppkomma: nemligen genom 

 de enkla droppar, som, långsamt bildade af den fine strålens i svampen uppsamlade 



