6 J. G. O. LINNARSSON. 



Eophytonsandstenen genomskuren. Han har det vanliga utseendet, och skikten mellan- 

 lagras af den gröngråa skifferleran. Att äfven bottenkonglomeratet här finnes, ehuru 

 det ej visar sig i dagen, kan man sluta af lösa stycken, som ligga vid sjöstranden. 

 Norr om hamnen utskjuter en låg udde, betäckt af sand och grus, i sjön. Då man 

 passerat denne, ser man en brant klippvägg höja sig vid stranden. Den består upptill 

 af Fucoidsandsten, nedtill af Eophytonsandsten. Om man följer denna 'Vägg ett stycke 

 norrut, får man snart se Fucoidsandstenen i vattenbrynet. Eophytonsandstenen ligger 

 således der hel och hållen under sjöns yta. Ännu längre mot norr synes detta alltid 

 vara fallet. Åtminstone vid Hellekis' hamn och i dess grannskap skjuter Fucoidsand- 

 stenen öfverallt ned djupt under vattenytan. 



Af föregående redogörelse framgår, att mellan de tre nämnda områdena — 

 Lugnåsberget, Falbygden och Kinnekulle — en stor öfverensstämmelse eger rum i af- 

 seende på Eophytonsandstenens lagringssätt och sammansättning. På alla ställen, der 

 gränsen mellan de Cambriska och metamorfiska lagren är tillgänglig, ser man Eophy- 

 tonsandstenen utgöra de förras understa led. Öfverallt hvilar han på en genom för- 

 vittring förändrad gneiss. Nederst är han städse konglomeratartad och fältspatshaltig, 

 under det att den öfre och betydligare delen utgöres af finkornig hård qvartssandssten, 

 vexlande med skifferlera och öfverlagrad af Fucoidsandsten. Samma försteningar ut- 

 märka honom öfverallt, ehuru hittills endast vid Lugnas ett större antal arter påträffats. 

 Ingen anledning finnes att förmoda, det han skulle saknas inom någon del af dessa 

 områden. 



Huruvida Eophytonsandstenen bildar bottenlagret äfven inom det fjerde Cambrisk- 

 siluriska området, Halle- och Hunneberg, är mig obekant. Jag har der endast funnit 

 Fucoidsandsten, men då jag ej på något ställe haft tillfälle att se gränsen mellan sand- 

 stenen och gneissen, är det ingalunda omöjligt, eller ens osannolikt, att Fucoidsand- 

 stenen äfven i dessa berg underlagras af Eophytonsandsten. Vid de undersökningar, 

 som skett för geologiska kartverkets räkning, har icke heller kontakten mellan sand- 

 stenen och gneissen blifvit observerad. 



Ännu ett femte Cambriskt sandstensområde finnes måhända i Vestergötlands 

 aldra nordligaste del, vid sjön Skagerns strand. Wahlenberg uppgifver, att »öster om 

 Skagern uppom Skagersholm finnes en sandstensbildning, som närmast synes likna den 

 vid Vettern, men så öfverhöljd af lösa jordlager, att man blott på ett ställe skall 

 hafva sett fasta lagret.» *) Sjelf sökte jag vid ett besök på stället förgäfves efter en 

 fast sandstensklyft, och innevånarne på platsen hade sig intet bekant om tillvaron af 

 någon sådan. Deremot sågos större och mindre lösa sandstensblock ej blott vid sjö- 

 stranden utan, om ock i mindre antal, äfven långt inåt landet, åtminstone till den om- 

 kring en half mil aflägsna Finnerödja jernvägsstation. Denna sandsten är ljusröd, fin- 

 kornig och lös. Af försteningar kunde jag ej upptäcka det ringaste spår, ehuru de i 

 mängd kringströdda stenarne gåfvo ett godt tillfälle till efterforskningar. Äfven de i 

 Fucoidsandstenen så vanliga maskgångarne saknades alldeles. Då äfven Wahlenberg ej 

 har något närmare att meddela om Skagersholmssandstenens lagringsförhållanden, gifva 



*) Geologisk afhandling om Svenska jordens bildning-, Upsala 1824, sid. 87 (noten). 



