EOPHYTONSANDSTENEN I V E STERG ÖTL AND. 7 



således de hittills gjorda iakttagelserna ingen positiv ledning för bestämmandet af hans 

 ålder. Högst sannolikt är emellertid att, om han verkligen här bildar ett fast lager, 

 han hvilar omedelbart på gneissen och tillhör det undre Cambriska systemet. Kristal- 

 liniska bergarter äro nämligen de enda, som för öfrigt uppträda i denna trakt, och 

 äfven vid sjöstranden norr om Skagersholm kommer gneissen här och der i dagen. Om 

 något annat lager funnes mellan sandstenen och gneissen, så skulle utan tvifvel åtmin- 

 stone lösa stenar antyda dess tillvaro. Skagersholmssandstenen företer skiljaktigheter 

 från båda afdelningarna af det öfriga Vestergötlands Cambriska sandsten, men närmar 

 sig i petrografiskt afseende mer till Fucoidsandstenen än till Eophytonsandstenen. Skilj- 

 aktigheterna äro isynnerhet derför anmärkningsvärda, att sandstenen i Örebrotrakten, 

 ehuru belägen på ett betydligt större afstånd, fullkomligt liknar det mellersta Vester- 

 götlands Fucoidsandsten. 



Eophytonsandstenens organiska lemningar hafva först på sista tiden tilldragit sig 

 en större uppmärksamhet. Professor Angelin hade visserligen för en längre tid till- 

 baka funnit sådana vid Lugnas ') men inga beskrifningar offentliggjordes förr än år 

 1868, då Professor Torell beskref två arter, Eophyton Linnoeanum och Arenicolites 

 spiralis 2 ), som påträffats af D:r Wallin. Då jag, föranledd häraf, samma år för första 

 gången besökte de förnämsta fyndorterna för Eophytonsandstenen, fann jag dessutom 

 Eophyton Torelli, Obolus? monilifer och Cruziana dispar. De förhoppningar om nya 

 fynd, som härigenom väcktes, blefvo ej svikna vid den noggrannare undersökning, 

 som jag året derpå fick tillfälle att göra. I det följande meddelas en förteckning 

 öfver alla former, som erhållits i någorlunda väl bibehållet skick." Jag har ansett mig 

 böra beskrifva och afbilda icke blott de nya arterna utan äfven, då det nu insamlade 

 rikare materialet spridt ökadt ljus öfver deras egenskaper, några af de förut kända. 



Innan jag öfvergår till sjelfva beskrifningarne, torde emellertid några ord böra 

 sägas om det sätt, hvarpå de i Eophytonsandstenen förekommande försteningarne blifvit 

 bildade. Bland innevånarne i det haf, hvari Eophytonsandstenen afsattes, hafva inga 

 växter och endast helt få djur efterlemnat några af sina fasta delar i förstenadt till- 

 stånd. Det är i de flesta fall endast genom afgjutningar vi erhålla kännedom om de- 

 ras tillvaro. För bildandet och bevarandet af dessa afgjutningar har man att tacka 

 vexlingen mellan sandsten och skifferlera. Det lösa lerslammet mottog lätt intryck af 

 de på hafsbottnen liggande växterna och djuren. Då dessa efter döden blifvit upp- 

 lösta, och en sandaflagring efterträdde leraflagringen, blefvo intrycken fyllda med sand, 

 och sedan denne blifvit cementerad och hårdnat till en finkornig och fast sandsten, 

 voro de afgjutningar, som vi nu finna, färdiga. De på detta sätt bildade förstenin- 

 garne äro naturligtvis endast att söka på sandstenshvarfvens undra aflossningsytor. 

 Ehuru det utan jemförelse vanligaste, är detta sätt dock icke det enda, hvarpå organi- 

 ska lemningar här blifvit bevai*ade. Molluskerna hafva vanligen skalen i behåll, och 

 dem finner man derför äfven inuti sandstenen, der de lätt falla i ögonen genom sin 



') Jfr Handledning vid beseendet af de paläontologiska samlingarna uti Riksmuseum, Stockholm 1867, sid. 7. 

 2 ) Bidrag till Sparagmitetagens geognosi oeh paleontologi. Lund 1868. — Forhandlinger ved de Skandinavi- 

 ske Naturforskeres tiende Mode. Christiania 1869. 



