8 J. G. O. LINNARSSON. 



från den omgifvande stenmassan afvikande färg. Afven af den Spongiaart, som utmär- 

 ker detta lager, synas de fasta delarne vara, åtminstone i någon mon, bibehållna, men 

 deras utseende är så likartadt med sjelfva sandstensmassans, att det är svårt att åt- 

 göra, huru mycket som tillhör djurets ursprungliga substans, och hvad som är en blott 

 utfyllning. Maskarne hafva lemnat minnesmärken efter sig i sina gångar, hvilka än sy- 

 nas på sandstenskifvornas undra yta i form af afgjutningar, än genomsätta såväl skiffer- 

 leran som sandstenen; i den senares inre kan man dock nästan aldrig följa dem. 



En gifven följd af det sätt, hvarpå de flesta i Eophytonsandstenen förekommande 

 försteningar bildats, är, att man måste stadna i okunnighet om många vigtiga karakte- 

 rer hos de med denna aflagring samtidiga växterna och djuren. Afgjutningarne bil- 

 dades ej förr än de föremål, om hvilka vi hafva att af dem söka upplysning, blifvit 

 förstörda. De formar, i hvilka afgjutningen skedde, cl. v. s. de intryck, som de på 

 hafsbottnen liggande växterna och djuren gjort, kunde då i anseende till ämnets löshet 

 ej gerna hafva bibehållit sig nog väl för att gifva en fullt trogen och tydlig bild af 

 originalen. Man får derför ej vänta sig att finna föremålens form utpräglad i alla dess 

 detaljer. Ofta får man endast lära känna hufvuddragen af deras yttre form, hvilken 

 ej sällan blifvit mer eller mindre vanställd genom tryckning. Helt annat är förhållan- 

 det i sådana lager, der de organiska lemningarnas fasta delar upplösts först efter berg- 

 artens tillhårdnande. Om t. ex. ett snäckskal varit inneslutet i ett sådant lager, så 

 har den omgifvande stenmassan icke blott haft tillfälle att fullkomligt forma sia; efter 

 skalet, utan äfven blifvit egnad att bibehålla den en gång erhållna formen oförändrad. 

 Man kan då med tillhjelp af stenkärna och aftryck sluta sig till skalets både inre och 

 yttre byggnad. I ett sådant fall är också aftryckens bevarande oberoende af vexlingen 

 mellan olikartade lager. Oaktadt sina bristfälligheter äro emellertid de minnesmärken 

 efter en förgången växt- och djurverld, som förvaras i EopYiytonsandstenen, förtjenta 

 af en synnerlig uppmärksamhet. De visa, att en vida större rikedom af former upp- 

 trädt under den äldre Cambriska tiden, än de förut gjorda iakttagelserna gifvit anled- 

 ning att förmoda. 



