EOPHYTONSANDSTENEN I VESTEKGÖTL AND. 17 



fullo bekräftad, då jag fick tillfälle att se den i dess naturliga läge. Den förekommer 

 alltid på sandstensskifvornas undra sida, och om man lyckas lösgöra ett stycke af den 

 underligoande skifferleran, utan att hon söndersmulas, finner man i henne det motsva- 

 rande aftrycket, eller den form, hvari afgjutningen skett. I de fördjupade linier, som 

 här motsvara de upphöjda listerna hos sjelfva försteningen, synes ofta en rad fina, in- 

 tryckta punkter. 



Hicks ') och Nicholson 2 ) hafva nyligen beskrifvit ett par former som cle, ehuru 

 med tvekan, hänfört till slägtet Eophyton. Eophyton? explanatum Hicks tyckes hafva 

 en viss likhet med E. Linnceanum, men utmärker sig genom två vigtiga karakterer. 

 Stammen är ledad och den inre strukturen pipig. Den senare karakteren skulle 

 man kunna tänka, att äfven E. Linnceanum haft; det sätt hvarpå försteningen bil- 

 dats skulle i alla händelser omöjliggjort strukturens framträdande. Deremot är det 

 ingalunda antagligt, att E. Linnceanum haft stammen ledad, ty om så varit för- 

 hållandet, skulle utan tvifvel bland de talrika och till en del ganska långa exemplar, 

 som nu finnas tillhands, åtminstone några visa sig försedda med leder. I betraktande 

 häraf är det, såsom Hicks sjelf anmärkt, föga sannolikt, att de båda arterna böra för- 

 enas i samma slägte. Ännu mindre skäl synes vara att hänföra Eophyton? palmatum 

 Nicholson till detta slägte. Dess utåt solfjäderlikt vidgade förgreningar äro helt olika de 

 motsvarande delarne hos E. Linnceanum, hvilka städse äro jemnbreda. Snarare skulle 

 man kunna förmoda en slägtskap mellan E. Linnceanum och den af Eichwald från 

 Liflands Devoniska lager beskrifna Aulacophycus sulcatus 3 ). Den senare är ej, såsom 

 Eichwald antagit, en alg. D:r Fe. Schmidt har i bref meddelat mig, att genomskärningar 

 under mikroskopet visa trappkärl, liknande de högre Kryptogamernas. Göppert, som 

 endast i förbigående omnämner arten, säger den hafva Coniferernas struktur 4 ). 



Utom vid Lugnas har jag funnit E. Linnceanum vid Presttorp och på Kinnekulle 

 nära Råbäcks hamn. 



EOPHYTON TORELLI LinnarSson. 



Eophyton Torelli Linsn, Öfvers. af K. Vet. Akad. Förhandl. 1869, p. 351, t. IX; Geol. Mag. 1869, p. 402, 

 t. XIII. 



Denna art grundades på ett förmodadt stamfragment med fjäll-lika bihang (anf. 

 st., fig. A), som jag fann, då jag första gången besökte Lugnåsberget. Samma sten- 

 skifva innehöll några andra föremål, som möjligen stått i samband med detta, och af 

 hvilka en del äro afbildade å samma tafla. I ett brott vid Lugnas erhöllos nu talrika 

 stuffer, som utan tvifvel tillhört samma sandstenshvarf, men i dem lyckades jag ej finna 



*) Notes on a Species of Eophyton (?) from the Lower Arenig Kocks of St Davids. Geol. Mag. Decemb. 



1869, p. 534, t. XX. 

 -) On the Occurrence of Plants in the Skiddaw Slates. Geol. Mag. Novemb. 1869, p. 494, t. XVIII. 



3 ) Lethsea Eossica, p. 50, t. la, f. 1. 



4 ) Ueber die fossile Flora der silurischen, der devonischen und unteren Kohlenformation öder des sogenannten 

 Uebergangsgebirges, p. 461. 



K. Vet. Akarl. Handl. B. 9. M:o i. O 



