D. H. J. WALLENGEBN, 



Sect. I. Planipennia Late. 



Hithörande arter skiljas vid första ögonkastet från Trichoptera derigenom att alla 

 vingarne äro nästan af samma form, tunna, genomskinliga, nästan florlika, försedde med 

 talrika tvärnerver. De läggas under hvilan ofvanpå hvarandra, utan att de bakre veckas 

 på längden. Oftast hvila de takformigt öfver abdomen. Hos högst få arter äro vin- 

 garne rudimentära, och endast en familj har högst få tvärnerver på vingarne, och desse 

 ej genomskinliga, utan betäckta med fint, hvitt puder. Mundelarne äro, ehuru de olika 

 familjerna emellan af olika form, likväl alltid fria och mandiblerna äro fullt utvecklade, 

 merendels försedde med en, sällan med flera tänder. Maxillarpalperna äro oftast tråd- 

 formiga med fem leder. Labialpalperna äro smärta och trådformiga, men endast med 

 tre leder; sällan äro de tvåledade eller fyrledade, i hvilket senare fall åtminstone basal- 

 lederna äro breda. Merendels äro de icke längre än maxillarpalperna, men hos några 

 arter, som likväl ej tillhöra vår fauna, blifva de betydligt längre ; stundom äro de gan- 

 ska korta. Hufvudet är merendels transverselt ; hos några få aflångt eller i förhållande 

 till thorax litet. Oceller finnas hos en del arter. Prothorax är merendels måttligt ut- 

 vecklad, men blir stundom ganska bred och quadratformig, eller lång och smal; under- 

 stundom är den kort och transversel, i hvilket fall meso- och metathorax merendels 

 äro mycket utvecklade och breda. Abdomen är oftast smärt och långsträckt, mer eller 

 mindre cylindrisk, men stundom är den ganska robust och hos några arter kort; hos 

 hannen är den oftast försedd med analbihang af olika form, som e - ifva a;oda karakterer 

 för arternes åtskiljande. Honan har stundom lång och böjlig äggläggningsslida. Föt- 

 ternes klor äro oftast släta, men stundom försedde med hak; stundom äro de sågade 

 eller försedda med flera tänder. 



Loppet af vingarnes nerver är icke mindre här än hos fjärilarne af stor vigt för 

 systematiken. Detta har också redan af författarne blifvit ganska noga påaktadt, men 

 såsom för hvarje ordning af insekterna en serskild terminologi vid vingnervernas benäm- 

 ning har blifvit följd, så har det också skett för denna. Då vi i föreliggande afhand- 

 ling afvika ifrån den för ordningen förut brukade och följa det benämningssätt, som af 

 oss användts vid beskrifningarne af Skandinaviens Heterocerfjärilar, så sker det, emedan 

 vi äro öfvertygade, dels att denna terminologi, hvilande på comparativa grunder, är 

 fullt tillämplig på alla insektordningar, dels att det skulle lända till stort gagn om ett 

 likartadt benämningssätt begagnades vid alla insektbeskrifningar. — Costal- och sub- 

 costalnerverna äro de första närmast vingens framkant, den förra löpande i sjelfva kan- 

 ten. Derefter, från vingbasen räknadt, följer främre (öfre) nervstammen med sina radial- 

 (den främste) och subradial-grenctr, hvilka icke saknas hos någon af våra hithörande 

 arter. Främre nervstammens derefter följande grenar: carpal-, metacarpal- och sesamoid- 

 grenarne äro hos en del arter förhanden, men saknas deremot hos andra eller ersättas 

 genom en mängd oregelbundna, små, nätformigt förgrenade nerver. Bakre (nedre) nerv- 

 stammen har alltid idnar- och subulnargrenarne tydliga, men stundom äro dessa när- 

 mare vingbasen båda förenade med främre nervstammen, så att de snarare synas utgöra 

 grenar af denne, stundom äro de der helt och hållet skilda både från denna och 

 från hvarandra inbördes, i hvilket senare fall de bilda tvenne sjelfständiga nerver, 



