26 H. D. J. WALLENGREN, 



°renen der förena sig till en gren, som utlöper strax framom vingspetsen i en min- 

 dre gren, hvilken delar sig i 2 — 3 smärre. Subradialgrenen förgrenar sig i 2 — 4 andra, 

 som utlöpa i vingkanten gaffelformigt och fördelade i smågrenar. Ulnar- och subulnar- 

 grenarne vid basen enkla, men derefter tvågreniga och slutligen utlöpande i vingkanten 

 med flera smärre grenar. Tvärnerverna högst få: endast några vid vingbasen och se- 

 dan blott 4 — 5 i sjelfva vingdisken, så att trappstegsnerver helt och hållet saknas. Sub- 

 costalfältet på framvingarne utan tvärnerv. 



Antennerna något kortare än vingarne. Prothorax kortare än bred. Abdomen 

 kort, temligen robust, hos hannen försedd med två enkla, hornartade bihang vid anus. 

 Honan deremot har en kort äggläggningsslida, hvilken hos döda individer är uppåt rig- 

 tad och tryckt intill det trubbiga analsegmentet. Fötterna korta, smärta, med cylin- 

 driska tibier. Klorna enkla. Klodynan liten. Tvärnerverna i framvingarnes costalfält 

 äro vid pterostigma talrikare och snedstående. På bakvingarne är subradialgrenen mera 

 aflägsen från radialgrenen, än på framvingarne. 



Larven är aflångt äggformig eller lancettformig. Sugtången är lång, fin, utåt- 

 böjd. Hvarje abdoininalsegment har ett par gältrådar. Den lefver i det inre af söt- 

 vattensvampar, men sannolikt äfven uti andra liknande föremål i vatten. 



Den fullbildade insekten uppehåller sig uteslutande vid sötvatten, särdeles vid 

 åar och bäckar, samt hvilar om dagen på der befintliga träd och buskar. Endast vid 

 mulet väder eller mot aftnarne är den i rörelse och flyger då ofta öfver sjelfva vatten- 

 ytan. .Fångad i håfven ligger den på dess botten orörlig, såsom vore den död. Vår 

 fauna eger af slägtet ej med visshet mer än tvänne i arter. 



1. SIS YRA FUSCATA Fabr. 



Vingarne glänsande, enfärgadt bruna, de främre mörkare än de bakre. Nerverna 

 svartaktiga. Antennerna enfärgadt svarta. Kroppen svart.brun med blekt brungula fötter. 

 L. e. viugsp. omkring fö tum. 



Hemerobius fuscatus Fabr., E. S. II. 84. 



Hemerobius paucinervis Zett., Ins. Lapp. 1050. 11. 



Sisyra nigripennis T\ r Es.y., Bull. Acad. Brux. 1840. 412. 



Sisyra fuscata Burji., Handb. II. 976; Ramb., Neuropt. 416; Wesm., Bull. Acad. Brux. 1840. p. 213; 

 Hagen, Stett. Ent. Zeit. 1858: 131 et 1859: 412; Brauer, Neur. Austr. 55; Wallengr., 

 Öfversigt af Kongl. Vet.-Akad. Förhandl. 1864. 18; M'Lachl., Träns. Ent. Soc. 1868. 

 167. 1. 



Anm. Hemerob. paucinervis Zett., hör på grund af originalexemplaret, som vi, sedan vi 1864 

 skref vår afhandling om dessa djur, granskat, ovedersägeligen hit och ej, såsom M'Lachlan 

 vill, till Hemerobius elegans. Det är uppstucket på samma nål som Gordylura Kunzei och 

 bär etikett: »H paucinervis Zett. Juckasjärvi». Ingenting i den gifna beskrifningen mot- 

 strider heller detta. Den Hemerob. fuscatus Fabr., som i Obs. I på samma pag. namnes, 

 torde afse Hemerob. elegans Steph. 



Arten är temligen allmän inom Sverige under Juni, Juli och Augusti månader vid 

 vatten, isynnerhet vid åar och bäckar, hvarest buskar och träd finnas. I södra och 

 mellersta provinserna är den träffad på många ställen. I de mera nordliga är den 

 funnen i Ångermanland af Prof. Stål och vid Juckasjärvi i Torneå Lappmark af Prof. 



Zetteestedt, så att den synes gå ganska högt mot norden. 



