34 H. D. J. WALLENGREN, 



äro greniga, men sins emellan fria och ej med hvarandra förenade genom tvärner- 

 ver, såsom hos föregående slägte. Första tvärnerven och vingbasen i costalfältet har 

 samma lopp, som hos nyssnämnda slägte. Subcostalfältet är smalt och har en tvärnerv 

 vid vingbasen och en bakom pterostigmatikalregionen. Från radialgrenen utgå 2 — 7 

 subradialgrenar, hvilka nära vingkanten förgrena sig liksom radialgrenen i flera smärre, 

 sedan de i disken äfven till en del upplöst sig i några större. Bakre nervstammen 

 fördelar sig vid roten i tvänne större grenar, af hvilka ulnargrenen vid första raden af 

 trappstegsnerverna delar sig åter i tvenne större, som vid vingkanten upplösa sig i flera 

 smärre, och subulnargrenen nära vingbasen upplöser sig i tvenne grenar, af hvilka den 

 främre utanföre första raden af trappstegsnerverna utsänder efter hvarandra flera gre- 

 nar till vingkanten, hvilka der upplösas i åtskilliga smärre, och den bakre utlöper i 

 vingkanten ofta enkel, blott i vingkanten stundom gaffelformigt delad. Bakom dessa 

 nerver finnas 2 — 3 dorsalnerver. Subulnarfälten stundom slutna genom tvärnerver, men 

 stundom aldeles öppna. Vid vingbasen flnnas merendels 1 — 2 tvärnerver; i första ra- 

 den trappstegsnerver finnas vanligen blott 1 — 3 tvärnerver, men de båda öfriga ra- 

 derna innehålla flera, ehuru icke så många, som hos föregående slägte. De båda yttre 

 raderna äro ock mindre regelbundna, ofta mer eller mindre genombrutna och de en- 

 skilda nerverna sitta merendels snedt emot hvarandra. Tvärnerverna i bakvingarnes 

 costalfält äro alla enkla, högst sällan är någon af dem grenig, och den första af dem 

 är rät och har samma lopp, som de öfriga. Alla äro äfven fria. Subcostalfältet är 

 mycket smalt och utan tvärnerver; radialfältet deremot bredt. Subradialgrenar ej fler 

 än en eller två, och dessa flergreniga. I vingdisken flnnas 1 — 2 tvärnerver, och 

 derefter nära utkanten en oregelbunden rad andra sådana. För öfrigt är nervulationen 

 nästan såsom på framvingarne. 



Slägtets arter, som äro mycket talrika, uppehålla sig på träd, buskar och lägre 

 växter i trädgårdar, skogar och på ängar, samt äro mycket svåra att särskilja från hvar- 

 andra. Säkraste artmärkena hämtas af hannarnas analbihang, som äro särdeles utveck- 

 lade och ganska lätt observerade hos nyss fångade exemplar, men svårare att iakttaga 

 hos torkade. Goda karakterer erbjuda ock tibiernas form, antalet af subradialgrenar 

 på framvingarne, tvärnervernas ställning vid vingbasen och subulnarfälten å samma vin- 

 gar. Mindre säkra och åtminstone svårfattligare hämtas af vingarnes färg, emedan 

 denna är betydlig variation underkastad. Mera konstant är deremot kroppsdelarnas 

 färg. Följande uppställning är ett försök att gifva en öfversigt öfver våra arter inom 

 detta svåra slägte: 



A.) Bakre tibierna cylindriska. Framvingarnes subradialgrenar 4 — 5 H. concinnus. 



B.) Bakre tibierna spolformiga. 



I:o. Framvingarnes subradialgrenar 6 — 7 '. H. hirtus. 



ILo. Framvingarnes subradialgrenar 3 — 4. 



a) En tvärnerv nära vingbasen emellan första subradialgrenen och ulnargre- 

 nens främre gren på framvingarne. 



1) Framvingarnes andra subulnarfält slutet //. subnebulosas . 



2) Framvingarnes andra subulnarfält öppet. 



(a) Hufvud och thorax ockragula, den senare på sidorna svartaktig H. nervosus. 



(b) Hufvud och thorax, svartbruna H. pellucidus. 



b) Ingen tvärnerv nära vingbasen emellan första subradialgrenen och ulnar- 

 grenens främre gren på framvingarne. 



