42 H. D. J. WALLENGREN, 



aktiga; en svart tvärnerv nära vingbasen. Kroppen och ansigtet brunaktigt gula. Tho- 

 rax ofvan på hvardera sidan bredt mörkbrun. L. e. vingst. -& tum. 



Hemerobius variegatus var. b. Zett., Ins. Lapp. 1049. 6. (secundum sp. orig. Vide supra). 



Arten synes uteslutande tillhöra fjälltrakterna och är funnen der af Boheman i 



Dalarne och Norrbotten och af Zetterstedt vid Wilhelmina i Lappland. Den synes 



dock äfven der vara temligen sällsynt att sluta af de få exemplar, som hittills blifvit 



funna. Dess flygtid tyckes infalla i Juli, alldenstund Zetterstedt fångat den vid 



Wilhelmina samtidigt med föregående art. 



Beskr. Arten liknar ganska mycket föregående och kan lätt dermed förblandas, men framvingarne synas 

 något mera långsträckta och mörkare, nästan gråa; hannens analbihang äro också aldeles egendomliga, så att 

 den är tydligt skild. Hela kroppen är ej svafvelgul, såsom hos föregående, utan mera brungul, med ännu mör- 

 kare abdomen, och de svartbruna sidokanterna på thorax äro bredare, så att grundfärgen här synes såsom ett 

 ganska smalt långsgående band. Kinderna och palperna mörkt gulbruna. Fötterna ljust brungula. Tarsernas 

 sista led mörkbrun. Antennerna brungula med matta, mörkare ringar. Hannens analbihang, sedda från sidan, 

 korta, breda, likformiga, nedåt knapt smalare; öfre kanten öfvergående i den nedre genom ett kort, trubbigt, 

 föga utstående hörn, hvars yttersta ända är inåtvänd och från hvilket ändkanten är likformigt och bågformigt 

 inskuren ända tills den öfvergår i nedre kanten; der dessa båda kanter öfvergå i hvarandra utskjuter ett tem- 

 ligen långt och smärt horn, som på midten synes vara smärtast samt är i spetsen trubbigt. Framvingarne grå- 

 aktigt hvita, merendels starkt anlupna af brungrått, så att de på långt när ej äro så bleka som hos föregående 

 art, utan mera likna Ii. limbatus. I ryggkauten och utåt mot vingspetsen finnas alternerande matta, mer eller 

 mindre otydliga gråa och hvita fläckar, hvilka likväl alltid äro mera märkbara än hos föregående. Längdner- 

 verna och tvärnerverna i costalfältet bleka, försedda med tätstående, korta, mörkbruna streck, hvilka isynnerhet 

 äro mörka, starkt utpreglade och grofva på radialgrenen. Såsom hos föregående art så finnes ock hos denna 

 nära vingbasen en svart tvärnerv, hvars svarta färg betäcker äfven en större eller mindre del af den der bakom 

 varande längdnerven. Trappstegsnerverna bruna, men föga brunskuggade; till antal och ställning såsom hos 

 föregående. Bakvingarne blekare, utan all teckning; nerverna något mörkare än membranen, och mörkare streck. 

 Nerverna i costalfältet på bakvingarne fint och omärkligt punkterade. Pterostigma gulbrunaktigt. 



11. HEMEROBIUS MARGINATUS Steph. 



Framvingarne breda, i spetsen snedt tvära, glänsande, vattenklara, hvita med gul 



anstrykning, antingen utan teckningar eller med otydliga, gråaktiga tvärband längs 



trappstegsnerverna och breda, lefverbruna fläckar i ryggkanten; nerverna hvitaktiga med 



glesa bruna streck; trappstegsnerverna bruna. Kroppen och ansigtet blekgula. Thorax 



ofvan på sidorna mörkbruna. L. e. vingsp. T fi ö — T 7 Ö t. 



Hemerobius marginatus Steph., 111. VI. 109; MXachl., Trans. Ent. Soc. 1868. 181. 7. 

 Hemerobius flexuosus Hagen, Stett. Ent. Zeit. 1858. 131. 

 Hemerobius lutescens Zett., Ins. Lapp. 1050. 8. (secundum sp. orig.) 



Anm. I Zetterstedts typsamling för Ins. Lapp. förvaras under namnet H. lutescens en hanne oeb 

 en hona, som höra till denna art. Ett tredje exemplar, en hona, med namuetikett tillhör 

 deremot H. micans. Den gifna beskrifningen å H. lutescens öfverensstämmer mera med H. 

 marginatus än med H. micans, såsom synes af orden : »nervi albi, punctis paucissimis remotis 

 - - - - maculisqve 3 l. 4 ad marginem interiorem, fuscis valde obsoletis», hvarmed ingalunda 

 H. micans kan åsyftas. Detta är orsaken hvarföre vi här anföra Zetterstedts art bland 

 synonymerna. Med ordet: »variat interdum paullo minor», som vid slutet af beskrifningen å 

 H. lutescens begagnas, torde deremot åsyftas det i typsamlingen förhandenvarande exemplar 

 af H. micans. 



Under Juni och Juli månader är arten ingalunda sällsynt i södra och mellersta 

 Sverige, utan på sina ställen förekommer han till och med talrikare än H. humuli. Af 

 Författaren är den funnen på många ställen i Skåne och Blekinge; af Prof. Boheman 

 i Småland, Ostergöthland och vid Stockholm samt på Gottland; af Prof. Stål i Söder- 



