52 H. D. J. WALLES6EEN, 



ning af arten, ega deremot tvänne subradialgrenar, hvilka sjelfständigt utgå från radial- 

 o-renen och derefter fördela si»; hvardera i tvänne större o-renar. Måhända dessa olik- 

 heter, om de icke bero på missuppfattning eller variation, skulle kunna häntyda på 

 olika arter. Detta kan likväl ej afgöras förr än flera exemplar blifva med hvarandra 

 jemförda, isynnerhet från skilda länder inom Europa, hvilket ännu ej kunnat ske, eme- 

 dan arten hittills blifvit funnen på högst få ställen inom vår verldsdel och allestädes 

 visat sig vara ytterst sällsynt. Afvenså synes det oss vara högst anmärkningsvärdt om 

 Författarnes uppfattning af könskilnaden är rigtig. Individer med fullt utbildade vin- 

 gar hafva blifvit ansedda för honor, men deremot de, som hafva rudimentära bak- 

 vingar, betraktas som hannar. Eljest är vanligt bland insekterna att hannarne äro de 

 mest utvecklade, då deremot honorna, när någon skilnad i utvecklingen förefinnes kö- 

 nen emellan, hafva stannat ett trappsteg lägre. Så t. ex. Lampyris bland Coleoptera» 

 Psyche m. fl. bland Lepidoptera o. s. v. Till följe häraf voro vi snarare böjda för att 

 anse de individer af hithörande art, hvilka hafva rudimentära bakvingar, vara honor 

 och de andra vara hannar. En undersökning af genitalierna kan ensamt afgöra frågan, 

 men denna kunna vi ej företaga, emedan de exemplar, som stå oss till buds, äro tor- 

 kade och få dessutom ej af oss söndertagas, såsom tillhörande Riks-Museum, och vi ej 

 vilja uppoffra det enda exemplar, som vi sjelfva fångat, men hvars könsapparat vi för- 

 summat undersöka, medan det ännu med mindre svårighet kunnat ske. Denna, såsom 

 så många andra frågor får framtiden nöjaktigare afgöra, och intill dess följa vi den 

 uppfattning af saken, som finnes hos våra föregångare. 



1. PSECTRA DIPTERA Burm. 



Framvingarne blekt gulbruna med bruna fläckar och bredt svartbruna trappstegs- 

 nerver samt tvänne tvågreniga subradialgrenar. Antenner och kropp svartbruna. Föt- 

 terna blekgula. L. e. vingsp. & — f s tum. 



Hemerobius dipterus Burm., Handb. II. 973; M'Lachl., Ent. Month. Mag. II. 269. 



Psectra diptera Hagen, Stett. Ent. Zeit. 1866. 376; M'Lachl., Träns. Ent. Soc. 1868. 170. 1. 



Arten är öfverallt sällsynt och detta äfven inom vårt land. Författaren har en 

 o-åns; funnit den vid Farhult i nordvestra Skåne. Professor Boiieman har funnit tvänne 

 exemplar vid Stockholm, ett i Östergöthland och ett i Westergöthland. Flygtiden 

 tyckes infalla i Juli, då vi fångat vårt exemplar. Det af M'Lachlan beskrifna exem- 

 plaret var fångadt de sista dagarne i Juni. Tiden, då de af Prof. Boheman samlade 

 exemplaren fångats, är oss obekant. 



Beskr. Hela kroppen svartbrun med gulaktig ludd. Antennernas första led starkt tilltjocknad och tem- 

 ligen lång. Palpernas sista led i spetsen blek. Fötterna blekgula; sista tarsleden i spetsen svartbrun. Loberna 

 på thorax mörkt kastaniebruna. Vingarne hos hannen korta, breda, hos honan deremot längre, långsträckta ; 

 hos båda könen afrandade i spetsen. Framvingarne blekt gulbruna med smärre svartbruna näckar och alla 

 tvärnerverna temligen bredt kantade med svartbrunt. De längsgående nerverna till större delen bleka med glesa, 

 svartaktiga, upphöjda punkter, hvardera försedda med ett mörkt hår, men samma nervers smågrenar äro, der de 

 utlöpa i vingkanterne, svartbruna. Den yttre raden af trappstegsnerverna består af 6 och den inre endast af 3 

 nerver, men innanföre dessa finnas vid vingbasen ofta 2 par tvärnerver. Bakom pterostigmaticalregionen bildas 

 mellan radialgrenens dervarande gaffel oftast blott ett enda mindre, äggformigt, af en tvärnerv slutet vingfält, 

 men stundom finnas der tvänne af nästan samma form. Emellan ulnargrenens båda grenar finnas intet slutet 

 vingfält. Bakvingarne äro hos hannen rudimentära, korta, äggformiga, genomskinliga och ega längs midten en 



