54 H. D. J. WALLENGREN, 



fältet är mycket smalt och vid vingbasen ej utvidgadt. Nära vingbasen utgår radial- 

 grenen från subcostalnerven, men löper sedan vi dt skild från denne (så att fältet mellan 

 dem är temligen bredt) och utlöper i vingkanten vid eller strax bakom vingspetsen. 

 Från radialgrenen utgå efter hvarandra tvänne subradialgrenar, hvilka hvardera bakom 

 midten af vingen dela sig i 2:ne mindre grenar, som utlöpa i vingkanten, eller ock är 

 den första enkel, men den andra tregrenig. Bakre nervstammen delar sig i trenne 

 enkla grenar, hvaraf den främste är ulnargrenen och de tvänne bakre, som vid ving- 

 basen ega gemensam stam, äro subulnargrenarne. Bakom dessa finnes en fri dorsal- 

 nerv. Utom ofvannämnde tvänne tvärnerver i costalfältet, finnas nära vingbasen 1 — 4 

 och i disken 3 — 4, af hvilka senare en finnes emellan ulnargrenen och första subulnar- 

 grenen innan denne senare upplöst sig i sina 2:ne smärre grenar; en finnes emellan 

 båda subulnargrenarne utanföre det ställe, der de fördelat sig i sina smärre förgre- 

 ningar; en emellan radialgrenen och subcostalgrenen bakom pterostigmaticalregionen; 

 samt slutligen stundom en emellan radial°renen och andra subradialgrenen utanföre det 

 ställe, der denna senare förgrenat sig. På bakvingarne sammanfalla costal- och sub- 

 costalnerverna nästan helt och hållet med hvarandra hos de arter, som hafva fullt ut- 

 bildade bakvingar. Hos dem är ock radialgrenen försedd med 2:ne subradialgrenar, af 

 hvilka den första är enkel, men den yttre är tvågrenig. Ulnar- och subulnargrenarna 

 äro enkla, men den förra är vid roten förenad med radialgrenen. Bakom dessa finnes 

 ingen tydlig dorsalnerv. Emellan vingens ryggkant, subulnar- och ulnargrenarne samt 

 första subradialgrenen finnes ofta på hvardera stället en tvärnerv närmare vingbasen ; 

 vidare finnes utanföre disken vanligen 4 tvärnerver, af hvilka den ena står utanföre de 

 öfriga. Hos den art, som eger mindre utvecklade bakvingar finnes en subcostalnerv, 

 hvilken mot vingspetsen slutar i radialgrenen och dessutom kort derförinnan förenas 

 med den genom en tvärnerv; vidare en radialgren, som utsänder 2:ne enkla subradial- 

 grenar, hvilka sinsemellan förenas genom en tvärnerv; samt slutligen en mycket kort 

 och enkel ulnargren, som vid vingbasen sammanhänger med radialgrenen. Alla vin- 

 garne äro, såsom ofvanföre blifvit nämndt, tätt betäckta med hvitt stoft, utom hos en 

 sydeuropeisk art, der de äro mindre opaca och hälft genomskinliga. Bakvingarne, der 

 de äro fullständiga, äro vid basen temligen breda. 



1. CONIOPTERYX TINEIFORMIS Curtis. 



Antennerna af kroppens längd med omkring 25 leder, svartbruna med blekare 

 bas. Alla vingarne nästan likformiga, betäckta med hvitt stoft. Abdomen ockragul. 

 Hvardera af framvingarnes subradialgrenar tvågreniga. L. e. vingsp. tö tum. 



Uoniopteryx tineiformis Curtis, Brit. Ent. tab. 528. fig. 9; Steph., 111. VI. 116; Eamb., Neuropt. 316; 



Brauer, Neur. Austr. 55; Wallengr., Öfversigt af Kongl. Vet.-Akad. Förhandl. 



1863. 18. 1; M'Lachl., Träns. Ent. Soc. 1868. 192. 2. 

 Sciodes lacteus Zett., Ins. Lapp. 1051. 

 Malacomyza lactea Wesm., Bull. Acad. Brux. 1840. 166. 244. t. 6. f. 3. tab. 7. f. 2. 



Arten, hvilken är nästan den minsta Neuropter, som vi ega, förekommer allmänt 

 särdeles bland barrträd i hela södra och mellersta Sverige under sommarmånaderna, 

 men är icke heller sällsynt i halföns nordligaste delar. Den tillhör både låglandet och 



