SKANDINAVIENS NEUROPTERA. 61 



sig i 3 — i grenar, utlöpa genom gaffelformiga smågrenar i vingkanterna. Subradialgre- 

 narnas förgreningar äro med hvarandra förenade i disken genom tvärnerver, så att 

 större, afskilda vingfält der förefinnas. De främre radialfälten utgöra 2 — 4, som ligga 

 efter hvarandra emellan radialgrenen och den yttre subradialgrenen. Ulnargrenen är 

 enkel och förenad med den inre subradialgrenen genom 2 tvärnerver. Subulnargrenarne 

 äro 2, hvilka kort utanföre vingbasen skilja sig ifrån hvarandra, men sedan de mellan 

 sig bildat ett större ovalt vingfält, återigen sammanfalla till en enda, som utlöper 

 gaffelformigt i vingkanten. Från nyssnämnde vingfält utgå tvänne grenar till ving- 

 kanten. Med ulnargrenen förenas subulnargrenen genom 2 tvärnerver. På bakvingarne 

 hafva nerverna nästan samma lopp som på framvingarne, men båda subradialgrenarne 

 utgå på samma ställe från radialgrenen och äro ofta förenade med hvarandra vid ut- 

 gångsstället, och subulnargrenen är ej mer än en, så att der ej bildas något ovalt ving- 

 fält. Nervförgreningen är dock, liksom de genom den bildade vingfälten, underkastad 

 betydliga variationer, så att vi här endast uppgifvit det vanligaste förhållandet. 



Könen skiljas lätt från hvarandra. Honan utmärkes genom sin långa äggläggnings- 

 slida. Hannens sista buksegment äro på längden klufna för att lemna rum åt penis, 

 som är bred och platt. Sidokanterna af samma segment äro vanligen tjocka och för- 

 sedda med små hakar. 



Hithörande arter förekomma i skogar bland såväl löfträd som barrträd. När 

 djuren hvila, upplyfta de prothorax och böja hnfvudet nedåt, och när de oroas söka 

 de bita omkring sig genom att vrida hnfvudet och den långa thorax åt alla sidor. 

 Dessa deras egendomliga rörelser hafva jemte det framom vingarne .långt framstående, 

 smärta prothorax jemte det aflånga hufvudet, tillskyndat dem deras svenska benämning 

 af ormsländor. Till vår fauna höra, så vidt vi ännu veta, endast följande fyra arter: 



I:o. Emellan radialgrenen och den inre subradialgrenen ligga bakom pterostigma på framvingarne fyra 

 stora vingfält bakom hvarandra, af hvilka det andra, framifrån räknadt, stundom är triangulärt. 



1. RAPHIDIA NOTATA Fabr. 



Hufvudet ända till halsen temligen jemnbredt med mer eller mindre tydligt brunt 

 streck längs hjessan. Fötterna brungula; de främres lår mot basen och de bakres helt 

 och hållet svartbruna. Pterostigma svartbrunt med 2 — 3 stundom gafflade tvärnerver; 

 dess bakre kant kort och förenad med det bakom liggande vingfältet endast i dettas 

 sista tredjedel. Tvärnerverna i costalfältet 12 — 15. L. e. vingsp. omkr. xs tum. 



Raphidia notata Fabr., Sp. Ins. I. 402. 1; Schxim., Versuch. p. 13. 3. f. 3. a. b. c; Ramb., Neuropt. 



476; M'Lachl., Träns. Ent. Soc. 1868. 155. 1. 

 Raphidia media Bdrji., Handb. II. 2. 964. 3; Schneid., Monogr. 76. t. 4. fig. a — f; Brauer, Neuropt. 



Austr. 53; Wallengr., Öfversigt af Kongl. Vet.-Akad. Eörhandl. 1863. 16. 1. 

 Raphidia ophiopsis Curt, Brit. Ent. pl. 37; Zett., Ins. Lapp. 1054. 1. 

 Raphidia megacephala Leach , Steph. 111. VI. 130. 



Anm. På anförda stället p. 157 visar MTachlan, att denna och icke följande art är Fabricii R. 

 notata. Uti Banks samling förefinnas ännu fragment af Pabricii typexemplar, hvilka till- 

 räckligt ådagalägga, att han vid beskrifningens författande haft denna art för ögonen. — R. 

 ophiopsis Zett., hörer också hit. I hans typsamling förefinnas af denna art under anförda 

 namnet tvänne exemplar med och ett utan namnetikett. 



