66 H. D. J. WALLENGREN, 



ska lån°\ Alla fyra vingarne, der de äro tillstädes, likformiga, långsträckta, glaslika, 

 och läffas under hvilan bakåt, nästan horizontelt. Ett slägte saknar vingar. 



Larven, som lefver i jorden sannolikt af maskar och larver, har 13 segment, 

 hjertformigt hufvucl med halfcirkelformig öfverläpp, starka tretandade och tresidiga 

 mandibler. Dess maxillarpalper äro 3 — 4-ledade; labialpalperna treledade; antennerna 

 tydliga, korta, tjocka, treledade. Ögonen stora, utstående. Fötterna korta och tjocka; 

 tarsen, som är i ändan spetsig, kan indragas i tibian och denna i låret. Abdomen har 

 kägelformiga bihang,^ som likna bukfötter, och ur sista segmentet kan en fyrdelad håll- 

 tång framsträckas. 



Pupan hvilar i en cell i jorden. Den är icke rörlig såsom hos föregående fa- 

 miljer, utan uttränger blott ur cellen upp till jordytan vid förvandlingstiden. Äggen 

 läggas på fuktig jord. 



Familjen har inom vårt land ej mer än tvänne slägten, som hvardera representera 



tvänne olika grupper: 



I:o. Vingarne fullt utvecklade. Oceller finnas Panorpina. 



II:o. Vingarne rudimentära. Oceller saknas Boreina. 



I. Trib. Panorpina. 



Oceller finnas. Vingarne fullt utvecklade, genomskinliga, smala, långsträckta, nä- 

 stan likformiga. Tarsernas klor breda, innantill sågade. Labialpalperne fyrledade. 

 Till vår fauna hörer af denna grupp endast 



Slägtet: PANORPA Lin. 



Vingarne fullt utbildade, nästan likformiga, långa, smala, under hvilan horizon- 

 tela, bakåt divergerande, icke betäckande abdomen; de bakre något kortare och bre- 

 dare än de främre. Tre oceller finnas. Mandiblerna med en tand pä inre sidan. Max- 

 illerna med 2 cilierade lober. Labialpalperna fyrledade, de 3 första lederna breda, den 

 sista smärtare. Abdomen lång, kägelformig, hos hannen med tillbakaböjd hålltång, hos 

 honan tillspetsad. Tarserna med 2 breda, korta, inåt starkt sågtandade klor. Klo- 

 dynorna breda och spongiösa. 



Slägtets arter, som allmänt äro bekanta under namn af Skorpionflugor eller 

 Skorpionsländor, skiljas från följande slägte vid första ögonkastet genom sina fullt ut- 

 bildade vingar, h vilka äro vid basen smala, men blifva utåt bredare samt ega trubbig 

 spets. De äro tunna, genomskinliga, mer eller mindre försedda med svartaktiga fläckar 

 eller tvärband, samt genomväfda af talrika längsgående nerver, som i yttre delen af 

 vingen fördela sig i många grenar, mellan hvilka flera tvärnerver finnas. Mot basen 

 äro deremot tvärnerverna ganska få och i costalfältet finnas ej mer än 1 — 2 sådana. 

 Hos våra arter, så vidt vi ännu känna dem, träffar subcostalnerven på framvingarne 

 costalnerven temligen långt utanföre dennas midt och nästan invid pterostigma, sedan 

 dessa båda nerver likväl först tangerat hvarandra ett litet stycke derinnanföre ; men på 

 bakvingarne träffas båda dessa nerver innanföre midten af vingens framkant. Nervula- 



