OM NERIKES L AF VEGET ATION. 7 



terna blifvit af manuskriptets författare verkligen sedda i Nerike, enär de fleste af dem 

 höra till de allmännaste. Vid framställningen af dessa har författaren följt Flora Sue- 

 cica, ur hvilken diagnoserna, anmärkningarne rörande hvarje arts nytta och öfriga för- 

 hållanden samt de i Apotheken brukliga namnen blifvit hemtade, stundom i mindre 

 lyckad öfversättning *). Härvid visar det sig, att författaren icke alltid haft för ögonen 

 den art han beskrifvit, utan troget hållit sig till Flora Suec. äfven i afseende på uppen- 

 bara tryckfel 2 ). Inga bestämda lokaler äro angifna, utom för Lich. islandicus, om 

 hvilken det säges, att den »fins på Örebromoen och flerstans» samt för Lich. nivalis, 

 som uppgifves växa i Svennevad på torra sandbackar, »där han ligger som vore han 

 dit strödder, ty han har inga rötter». Det vanliga uttrycket är eljest »fins öfverallt, 

 allstans, flerstans, fins men ej så allmänt» o. s. v. 



Då således detta manuskript upptager endast de allmännaste lafarter och dertill 

 anför dessa utan några bestämda lokaler, kan det visserligen ej betraktas såsom en källa, 

 ur hvilken den, som vill framställa Nerikes lafvegetation efter vetenskapens nuvarande 

 ståndpunkt, egentligen har något att hemta; men det är i historiskt afseende högst märk- 

 värdigt, såsom utgörande de äldsta anteckningar vi om Nerikes lafvegetation ega, och det 

 är i synnerhet med hänsyn härtill som jag velat så fullständigt jag ansett lämpligt här 

 anföra detsamma. 



Ibland de personer, som i sednare tider egnat sin uppmärksamhet åt Nerikes ve- 

 getation i sin helhet, således äfven åt lafvarne, må här isynnerhet nämnas framlidne 

 Prosten L. E. Edström, ehuru han ej, såvidt jag känner, efterlemnat några skriftliga 

 anteckningar. Det är endast af en liten, af honom gjord samling af -kryptogamer, så- 

 väl mossor som lafvar, hvilken jag haft tillfälle se hos Brukspatron Löwenhjelm på 

 Klockhammar, som jag sluter till denna hans verksamhet. Då emellertid samlingen 

 blott innehåller allmänna arter, utan några bestämda lokaler, är äfven denna endast i 

 historiskt afseende anmärkningsvärd. 



Alltifrån den tid då lafvarnas studium i Sverige började allvarligare odlas och 

 sådana dess lycklige idkare ogIi kraftiga befordrare, som Wahlenberg, Acharius och 

 Fries, uppstodo, synes Nerike i lichenologiskt afseende varit ett aldeles obekant land. 

 Ingen af desse författare tyckes, för så vidt man kan döma af deras skrifter, hafva be- 

 sökt Nerike eller stått i beröring med de botanister, som här möjligen funnos. Derföre 

 är ej heller Nerike, såvidt jag kunnat finna, nämndt i något af dessa författares verk, 

 om man undantager Prof. Fries' sista lichenologiska arbete, i hvilket en enda uppgift 

 från Nerike förekommer 3 ). 



nu på vissa orter spåntak återigen börjat uppföras; det torde således bli intressant att se i en framtid, då 

 dessa tak blifva gamla, om L. vulpinus återkommer. 



1 ) Såsom egendomliga öfversättningar må anföras: Liclien saxatilis säges hafva »fjäll, som bestå af enfärgade 

 blad» (seutellis folio concoloribus Lin.). Om Lich. resupinatus heter det, att den är försedd »med runda 

 fjäll i bakkanten» (peltis marginalibus posticis Lin.). Lichen deustus säges vara »så skör, att man ej kan 

 få honom ifrån berget, så framt det icke nyss förut regnat») fragilis adeo, ut, nisi humidus, vix e rupibus 

 evelli queat integer Lin.). 



2 ) Så heter det om Lichen tartareus, att den har gulaktiga fjäll (seutellis) oeh svart kant (margine atro) så- 

 som det verkligen säges i Fl. Suec., men der atro, såsom tryckfel, tydligen bör utbytas mot albo. 



3 ) Fr. Sum. Veg. Scand. p. 114, hvarest Biatora conspersa = Aearospora glaueocarpa [i conspersa anföres 

 från Nerike. 



