10 P. J. HELLBOM, 



I. Områdets begränsning och naturbeskaffenhet. 



Nerike, det minsta landskapet i Svea land, begränsas i norr mot Westmanland 

 af Arbogaån, sjön Wäringen och Dyltaån, i vester mot Wermland delvis af Letelfven, 

 i sydvest mot Westergötland och Tiveden, i söder af Wettern, hvars nordliga spets 

 dock ligger inom landskapet, i sydost mot Östergötland och Tylöskogen, i öster af 

 Östergötland och Södermanland utan naturlig gräns samt af sjön Hjelmaren, hvaraf 

 likväl större delen tillhör provinsen. 



Innefattande en areal af omkring 32 qvadratmil, upptages landskapet både i norr, 

 vester och söder af skogbeklädda bergstrakter, hvilkas höjd öfver hafsytan vexlar mellan 

 300 och 600 fot; från sydvestra delen deraf utgå dessutom 2:ne lägre bergåsar, som 

 dela det inre landet i 3:ne, af hvar sitt vattendrag genomflutna områden, af hvilka det 

 sydligaste är temligen likartadt med södra bergstrakten, de båda nordligare bilda det 

 egentliga låglandet. 



För en bättre öfversigt och såsom lämpligast för vårt ändamål skola vi betrakta 

 de särskilda områdena hvar för sig, i det vi börja med bergstrakterna vid landskapets 

 gränser och sedan öfvergå till det inre låglandet, hvarvid vi skola angifva hvart och 

 ett områdes egendomlig-heter såväl i geognostiskt som lichenologiskt afseende. Det 

 torde likväl böra erinras, att dessa områden icke äro skarpt begränsade, utan delvis 

 öfvergå i hvarandra, äfvensom att framställningen af deras naturbeskaffenhet icke är i 

 detalj gående, utan blott antyder hufvuddi'agen deraf. 



Norra bergstrakten upptages hufvudsakligen af det östligaste utskottet från Kihls- 

 bergen, Käglan med dess förgreningar, sträckande sig längs efter Dyltaån, Wäringen 

 och Arbogaån, mot hvilka vattendrag den har en brant stupning, hvaremot den lång- 

 samt sluttar mot det inre landet och sjön Hjelmaren, dit de få och obetydliga vatten- 

 dragen flyta. Dess största höjd, vid sjön Wäringen, når ungefär 300 fot öfver hafsytan. 

 Bergarten är grå gneis med inblandad hornblendeskiffer; här och der förekommer äfven 

 syenit. På södra sluttningen af Käglan uppträder kornig kalksten, hvilken i gränsen 

 mellan skogstrakten och det öppna landet bildar en nästan sammanhängande rygg, som 

 än uppstiger öfver jord}^tan, än ligger i jemnhöjd med denna. Nedanför skogstrakten 

 förekommer kalkstenen i spridda kullar, hvilka, omvexlande med granit, dels äro all- 

 deles bara, dels betäckta af en tunn jordskorpa. Denna kalkstensbildning förekommer 

 hufvudsakligen i Lillkyrka, Glanshammars och Axbergs socknar, hvarifrån större och 

 mindre flyttblock spridt sig till Björkön i Hjelmaren, till Ringkarleby socken och trak- 

 ten närmast norr om Örebro. 



Strandägnen vid Hjelmaren består dels af kärr- dels af löfskogsängar, i hvilka 

 ekar här och der förekomma, hvilka också ehuru sparsamt träffas på den för öfrigt 



