OM NERIKES LAF VEGETATION. 11 



barrskogbeklädda Essön äfvensom på Björkön, hvars starkt kalkhaltiga jordmon ger nä- 

 ring åt en mängd andra löfträd. Ön Hvalen och de deromkring liggande mindre hol- 

 marne äro beväxta med löfträd, synnerligast lind. De utanför Götlunda socken lig- 

 gande Hamrarne äro uppfylda af löfskog af hvarjehanda slag t. ex. ek, lind, rönn, 

 hassel etc, hvilka här bilda nästan ogenomträngliga snår. 



Hvad lafvegetationen på detta område beträffar, så betingas den här liksom an- 

 norstädes af de olika lokalerna. Den är således väsendtligen olika i den effentliffa 

 skogstrakten med sina gneisartade bergformationer och på den öppna bygden med om- 

 vexlande kalkstens- och granitkullar, liksom på skogsängarne vid Hjelmaren med sina 

 löfträd af olika slag. De förstnämda bergarterna förete öfverhufvud samma lafarter, 

 som på liknande lokaler förekomma i det öfriga Nerike, dock torde böra anmärkas 

 den för denna trakt egendomliga Pyrenopsis grumulifera och de blott på ett annat 

 ställe i Nerike anträffade Cryptothele permiscens och Lecothecium corallinoides var. rosu- 

 lans. Deremot hyser den korniga kalkstenen, som i detta område har sin största ut- 

 sträckning, de flesta inom Xerike funna kalkstenslafvar, af hvilka, jemte de på mossa 

 och jord öfver kalkgrund förekommande, en stor del äro för detta område egendomliga 

 t. ex. Placodium circinatum, Biatorina versicolor, Verrucaria plumbea, Dufourei och do- 

 lomitica, Polyblastia bryophila, Plastenia leucorha j a, Bilimbia syncomista, Buellia insic/nis 

 var. albocincta, Dermatocarpon cinereum och dcedaleum, Verrucaria velutinoides. Egna 

 för löfskogsängarne vid Hjelmaren äro de endast här observerade Bilimbia trisepta, Bla- 

 stenia obscurella, Arthonia impolita, Coniangium apateticum, Calicicium pr&cedens, Pyre- 

 nula nitida, hvartill kunna läggas Rinodina polyspora och Tomasellia apegraphella, hvilka 

 blott på en enda lokal annorstädes inom provinsen blifvit anmärkta. Utmärkande för 

 Björkön och Essön äro Gyaleeta rubra och truncigena, hvilka på intet annat ställe an- 

 träffats. Den förra arten är gemensam för båda öarne, den sednare är funnen endast 

 på Essön. 



Landskapets nordvestra och vestra del utgöres af Kihlsbergen, hvilka från det 

 nordvestra hörnet af provinsen sträcka sig åt sydvest till sjön Möckelns, Letelfvens 

 och sjön Skagerns östra stränder. Brant uppstigande från Nerikesslätten till en höjd af 

 400 till 500 fot, slutta de sakta mot Letelfven och Möckeln, sydost om hvilken sjö de 

 utplattas till en höjd af föga mer än 300 fot och öfvergå till en af kärr, mossar och 

 sandmoar bestående landthöjd, som vid gränsen till Westergötland sammanstöter med 

 Tiveden. Upptagande en bredd af 1 till 2 mil, äro de nästan öfverallt skogbeklädda, 

 vilda och oländiga samt söndersplittrade af oregelbundna dalgångar. Bergarten är grof- 

 kornig röd granit, som i sydvestra delen i trakten af sjön Ölen öfvergår till granit- 

 gneis. Längs sydöstra branten uppträder kornig kalksten, hvilken, först visande sig vid 

 Ullavi klint, förekommer ymnigast vid Hjulåsen och Garphyttan samt sedan på spridda 

 ställen till sjöarne Multen och Björken. 



Detta område, som innefattar delar af Kihls, Tysslinge, Vintrosa, Hidinge, Knista 

 och Qvisbro socknar, är i lichenologiskt afseende temligen enformigt, och är ej heller 

 till alla sina delar undersökt. Det är nemligen endast de högsta branterna Ullavi och 

 Garphytte klintar med deras omnejd samt den korniga kalkstenen vid Hjulåsen och 

 Garphyttan, som blifvit något grundligare granskade. 



