12 p. J. 



Såsom egendomliga lafarter för denna nejd kunna anföras Gladonia bellidiflora, 

 Biatora fuscescens, som underligt nog förirrat sig hit från de egentliga fjelltrakterna, 

 Placodium gelidum, Segestria Körberi samt kalkstenslafvarne Thelidium amylaceum, um- 

 brosum och crassum, Verrucaria baldensis och Catillaria subnitida. Såsom sällsyntare 

 kunna nämnas Pyrenopsis hcematopis, Cryptothele permiscens och Buellia leptocline. 



Landskapets sydvestra del mot Westergötland upptages af Tiveden, hvars högsta 

 inom Nerike liggande delar uppnå en höjd af 500 fot. Denna bergstrakts östliga sträck- 

 ning på andra sidan Wettern, Tylöskogen, utgör gräns mot Östergötland och når en höjd 

 af omkring 360 fot. Från dessa bergstrakter utgå en mängd höjdsträckningar, som i 

 olika riktningar genomstryka det sydliga Nerike och uppfylla större delen deraf. Vat- 

 tendragen gå dels till Vettern, dels ock (i den sydöstra delen) till sjön Glan i Öster- 

 götland. Bergarten är i allmänhet granitgneis med här och der inneslutna lager af 

 glimmerskiffer. Kornig kalksten förekommer på spridda ställen i Lerbäcks och Ham- 

 mars socknar t. ex. vid Ödeskärr och Örberga, Westerby och Ammestorp samt isjm- 

 nerhet vid Harje, Forsnäset och Dalmark. På yttersta udden af stora Röknen i Wet- 

 tern (egentligen en genom ett smalt sund från ön skild holme kallad Röknehufvudet) 

 uppträder sandsten och vid Harje by qvarzit. Hela området, omfattande delar af 

 Svennevads och Lerbäcks samt hela Boo, Askersunds och Hammars socknar, Asp- och 

 Rökneöarne i Wettern inberäknade, är till största delen beväxt med barrskog, som dock 

 här och der omvexlar med täcka löfskogsängar, bestående af björk, asp, ask och hassel, 

 hvaribland på sina ställen en och annan ek märkes t. ex. i Ammebergstrakten och på 

 stora Röknen. 



Ehuru denna del af Nerike är i lichenologiskt afseende minst undersökt, har den 

 dock att uppvisa en hel mängd dels egendomliga, dels mycket sällsynta arter. Till de 

 förra höra Lecidea Hellbomii, Stereocaulon cereolimim, Biatora erythrophaa och quernea, 

 Gyalecta bryophaga och cupularis, Lecanora frustulosa, Ramalina scopulorum, Placodium 

 pachylepideum, Xanthoria elegans, Pannaria rubiginosa conoplea, Mycoblastus melinus, 

 Collema ceranoides; till de sednare kunna räknas: Thelidium bryoctonum, Polyblastia cir- 

 cularis, Biatorella campestris, Bacidia acerina, Rinodina polyspora, Bilimbia rujidula, 

 Peltigera scabrosa, Bactrospom dryina, Gyrophora erosa, Microglena Nericiensis, Toma- 

 sellia opegraphella och Leightonii, Porocyphus areolatus m. fl. 



Från Tiveden i landskapets sydvestra hörn utgår åt nordost en skogsås, som vid 

 Wibysjön delar sig i 2:ne, af hvilka den ena tager en nordlig, den andra en östlig rikt- 

 ning. Den sednare höjdsträckningen delar sig ånyo vid sjön Tisaren i 2 grenar, af 

 hvilka den nordligare fortgår åt öster genom Halsbergs, Sköllersta, Askers och Lennås 

 socknar, i hvilken sistnämda socken den vid gränsen af Södermanland träffar sjön Hjel- 

 maren. Afven den sydliga grenen tager i början en östlig riktning, men böjer sig se- 

 dan åt sydost och sammanträffar inemot Östergötlands gräns med Tylöskogens nordliga 

 utskott. Dessa båda höjdsträckningar, hvilkas norra sidor i allmänhet äro branta, men 

 södra långsluttande, begränsa den här genom sjöarne Tisaren och Sottern under namn 

 af Svennevads- och Brefvensån flytande Nyköpingsåns vattenbassin. Detta område, som 

 innefattar delar af Lerbäcks, Halsbergs, Sköllersta, Svennevads, Askers och Lennäs 



