OM NERIKES L AF VEGETATION. 13 



socknar, är i allmänhet en skogig och högländt trakt, som endast i midten och österut 

 är något afplattad. 



I afseende på bergformationer föga afvikande från det sydliga Nerike, men, såvidt 

 jag känner, helt och hållet saknande kalkstensbildningar, har denna trakt ej mycket 

 egendomligt i lichenologiskt hänseende att framvisa, ja dess lafvegetation synes i jem- 

 förelse med det södra Nerikes vara temligen fattig på utmärktare arter. Egna för detta 

 område äro dock Thelotrema lepadinum och Segestria lectissima, hvarjemte såsom säll- 

 syntare kunna anföras Psora Körberi, Lecanactis abietina, Pannaria triptophylla, Leco- 

 theeium corallinoides var. rosulans, Pyrenopsis hcematopis. 



Den förutnämnda skogsåsen, som från Wibysjön tager en nordlig riktning, består 

 under detta sitt lopp blott af låga skogsmoar, höjer sig först vid Vintrosa kyrka, der 

 den tillika böjer sig åt öster, uppnår sin största höjd sydost om Örebro och i Almby 

 socken, der den åter sänker sig mot Hjelmaren. Den norra sidan af denna ås är i all- 

 mänhet brant, hvaremot den södra är längsluttande och nästan omärkligt öfvergår till 

 slättlandet. Bergarten är granit, som dock under en sträcka i Almby socken delvis 

 öfvergår till hyperit. Denna höjdsträckning delar Nerikes egentliga lågland i 2:ne de- 

 lar, genomflutna af hvar sitt i Hjelmaren utfallande vattendrag. 



Det sydligare af dessa områden utgör Telgeäns dalgång. Uppkommande sydvest 

 om och genomflytande Wibysjön går denna å vidare under olika namn genom Skarby- 

 sjön, Mosjön, vestra och östra Qvismaren ut i Hjelmaren. De lägsta delarne af denna 

 dalgång, till hvilken höra hela Hackvads, Kräcklinge, Hardemo, Täby, Mosjö, Kumla, 

 Ekeby, Gellersta, Norrbyås och Mellösa, samt delar af Wiby, Halsbergs, Sköllersta, 

 Askers och Lennäs socknar, bestå mestadels af kärrängar och mossar, en följd af åns 

 ringa sänkning, som under dess nedersta lopp från Qvismaren blott utgör 2 fot på en 

 mil. De högländtare trakterna utgöras dels af bördiga fält dels ock af sandåsar, som 

 på åtskilliga ställen utbreda sig i barrskogsbeväxta moar. Närmast Hjelmaren i St. 

 Mellösa och Lennäs socknar ligga herrliga löfskogsängar, hvilkas förnämsta prydnad äro 

 de här ymnigt förekommande ekarne, hvilka dock träffas äfven högre upp i landet, för- 

 nämligast i Norrbyås på Sörön, i Sköllersta, Asker, Halsberg och Wiby. 



Inom detta område förekomma siluriska bildningar, bestående af sandsten, alun- 

 skiffer med åtföljande orsten och öfverst kalksten. Denna formation sträcker sig hufvud- 

 sakligen genom Halsbergs, Kumla, Sköllersta, Askers och Lennäs socknar. På de flesta 

 ställen finnes blott det understa lagret 1. sandstenen, utom kring Yxhult i Kumla, der 

 den s. k. Hällebråtens öfversta lager består af kalksten och der på de senaste åren 

 äfven det mellan sand- och kalkstenen liggande alunskifferlagret med åtföljande orsten 

 påträffats. Vid Skatteby i Asker uppträder alunskiffer med orsten och vid Skärsätter 

 kalksten. I St. Mellösa förekommer endast sandsten, som mestadels ligger inbäddad i 

 grusåsarne, dock saknas ej helt och hållet de öfre lagren åtminstone orstenslagret, som 

 träffas vid Stånger. 



Beträffande lafvegetationen i denna trakt, så är det isynnerhet de förutnämda 

 ekskogarne samt de siluriska bildningarne i Kumla och Asker, sandstens- och orstens- 

 bildningen i St. Mellösa samt för öfrigt hela Mellösa socken, som blifvit grundligast 

 undersökta. Här förekommer således en stor del af de kalk- och sandstenslafvar, som i 



