OM NERIKES L AF VEGE T ATION. 15 



trakt, temligen inånga. Såsom sådana må bär nämnas: Parmelia lanata, Scalidium 

 ophiosporum, Gyrophora cylindrica, Psora atrorufa, Bacidia inundata var. corticola, Bia- 

 tora fuscorubens, phcea, similis var. saxicola och micrococca, Coniangium fuscum, Micro- 

 glena Wallrothiana och Belonia incarnata. De härstädes anmärkta sällsyntare arterna 

 äro så talrika, att ett fullständigt uppräknande af dem alla skulle blifva alltför vidlyf- 

 tigt. Endast de sällsyntaste skola derföre angifvas. Hit höra Ramalina polymorpha, 

 Bacidia acerina, Bilimbia rujidula, Biatorina adpressa, Neuschildii och microbotrys, Gy- 

 rophora erosa, Stereopeltis macrocarpa, Buellia leptocline, Arthothelium Scandinavicum, 

 Microglena reducta, Nericiensis och museorum, Lecania Nylanderiana, Tomasellia Leigh- 

 tonii och bituminea m. fl. 



II. Lafvegetationens allmänna utseende på olika lokaler samt 

 dess yexlande skaplynne på olika snostrat. 



Det är bekant att lafvarne, äfven om några få kunna förekomma på hvilken lo- 

 kal eller hvilken matrix som helst, likväl till största delen äro beroende af en bestämd 

 lokal eller ett visst substrat. Vid framställningen af lafvegetationen ur denna synpunkt 

 torde isynnerhet följande lokaler böra tagas i betraktande: Löfträd, barrträd, blottad 

 ved, berg (och flyttblock), sandåsar. 



Af löfträden förekomma somliga i större massa, så att de bilda skogar eller åt- 

 minstone mindre lundar; dessa äro hufvudsakligen björk, asp, al och. ek. Andra åter 

 uppträda enstaka eller spridda bland de förra t. ex. alm, lönn, ask, hägg, rönn m. fl. 

 I det vi förbigå de sednare, hvilka, om ock några af dem hysa en eller annan utmärk- 

 tare art, likväl ha mindre inflytande på lafvegetationen i stort betraktad, skola vi en- 

 dast fästa oss vid de förra och först gifva en kort skildring af deras vegetation i all- 

 mänhet och sedan anföra de för hvart och ett af dessa trädslag karakteristiska eller 

 egendomliga arterna. 



Björken är öfverhufvud fattig på utmärktare arter, enär den vanligen hyser blott 

 sådana, som kunna förekomma på hvilka träd som helst. Hufvuclmassan af dess lafvege- 

 tation bildas af Parmelia physodes, saxatilis, Evernia prunastri, Usnea barbata f. hirta 

 och Physcia stellaris var. hispida; dertill komma temligen allmänt, ehuru ej i så öfver- 

 vägande mängd, Parmelia diffusa och olivacea, Cetraria sa?,pincola var. chlorophylla, Ra- 

 malina calicaris fraxinea och farinacea, Bryopogon jubatus samt de mindre allmänna 

 Physcia ciliaris, Evernia furfuracea, Cetraria glauca, Xanthoria parietina, Mycoblastus 

 sanguinarius, Buellia parasona, Calicium hyperellum jemte de mindre i ögonen fallande 

 Lecanora subfusca, albella och varia, Leptoraphis epidermidis. Sällsynta äro Rinodina 

 exigua, Caloplaca cerina, Bacidia lecideoicles, Biatorina mixta, Biatora quernea, Buellia 

 punctata, Rhizocarpon betulinum. Egendomliga för detta trädslag äro Bilimbia trisepta, 

 Biatora fuscescens och Microglena Wallrothiana. 



Aspen företer större omvexling och artrikedom än björken. Utom det att den 

 har att uppvisa de flesta allmänna arter, som finnas på den förra, ehuru i annan ord- 

 ning i afseende på mängden, tillkomma åtskilliga andra, som på björk ej blifvit an- 

 märkta. I massa uppträda Physcia ciliaris, stellaris, pulveridenta och obscura, Xantho- 



